ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2297/24
Головуючий у першій інстанції – Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/628/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
  
сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Меженнікової С.П. від 09 січня 2025 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 09 січня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
                        
                         В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2   про  зменшення  розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих  з  нього заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18.01.2024 року на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що згідно заочного рішення Чернігівського районного Чернігівської області від 18.01.2024 року, з нього утримуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 , на період навчання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до закінчення нею навчання - 30.06.2027 року. Позивач зазначав, що на підставі судового наказу від 19.12.2023 року, з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно. За доводами позивача, визначений заочним рішенням суду від 18.01.2024 року розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки на період її навчання, суттєво ускладнює утримання малолітньої дитини.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовлено.  

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого ним до ОСОБА_2 позову, в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року ухвалено із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції від 09.01.2025 року, обставинам справи; суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд у справі №748/5186/23 відбувався в рамках наказного провадження за результатом розгляду заяви про видачу судового наказу. Розгляд справи №748/5343/23, за результатом якого відбулося ухвалення заочного рішення суду від 18.01.2024 року, відбувся за відсутності сторони відповідача, що і призвело до ухвалення даного заочного рішення. За доводами апелянта, суд при ухваленні заочного рішення від 18.01.2024 року по справі №748/5343/23, не з`ясовував та не досліджував обставин зміни сімейного та матеріального стану відповідача ОСОБА_1 . Апелянт стверджує, що при розгляді даної справи сторона позивача фактично приховала від суду наявність у ОСОБА_1 другої дитини, що могло негативно вплинути на розмір стягнутих аліментів за результатом розгляду справи, і суд, за відсутності інформації про особу відповідача, наявності у нього інших утриманців, виходив із того, що ОСОБА_1 має лише одну дитину. Незважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції, при розгляді справи №748/2297/24, переплутавши обидві справи №748/5186/23 та № 748/5343/23 (ототожнив заочне рішення у справі №748/5343/23 від 18.01.2024 року із судовим наказом по справі справи №748/5186/23 від 19.12.2023 року), дійшов необґрунтованого висновку, що за результатом дослідження обох справ (бо суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилається, що було досліджено матеріали архівної справи №748/5343/23), поява ще однієї дитини у ОСОБА_1 не є доказом зміни його сімейного та матеріального стану. За доводами апелянта, суд при ухваленні оскаржуваного рішення від 09.01.2025 року, не врахував, що докази підтвердження зміни матеріального та сімейного стану, на відсутність яких вказується у оскаржуваному рішенні, вже існували, на момент розгляду та ухвалення заочного рішення суду від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23, а саме, народження другої дитини, яка також перебуває на утриманні позивача. Той факт, що суду на момент розгляду справи №748/5343/23 не було відомо про дану обставину, а позивач її приховав від суду, не може слугувати підтвердженням відсутності такої обставини та факту народження у ОСОБА_1 другої дитини. За доводами апелянта, його дохід в середньому складає 48-50 тисяч грн. на місяць, а розмір аліментів, які ним сплачуються за заочним рішенням суду від 18.01.2024 року, в середньому становить 12 000-12 500 грн., що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів - 2 920 грн. За даних обставин, у разі задоволення даного позову про зменшення розміру аліментів до 1/8 частини від доходу апелянта, розмір аліментів становитиме 6 000-6 250 грн., і права повнолітньої дитини на період її навчання, при такому розмірі аліментів порушеними не будуть. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, залишити без змін.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини   підтверджуються   її   матеріалами,  що відповідно до заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23 (а.с.5-6), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), до закінчення навчання 30.06.2027 року. 

Крім того, на підставі судового наказу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.12.2023 року у справі №748/5186/23 (а.с. 8, зворот) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття .

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції, на підставі положень статей: 141, 150, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.12.2022 року у справі № 727/1599/22, від 21.07.2021 року у справі № 691/926/20, з огляду на ту обставину, що матеріали справи не містять в собі доказів зміни матеріального чи сімейного становища позивача, чи стану його здоров`я, з моменту ухвалення заочного рішення від 18.01.2024 року про стягнення аліментів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на ті обставини, що визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, на період її навчання, суттєво ускладнює утримання малолітньої дитини, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року ухвалено із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції від 09.01.2025 року, обставинам справи; суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 09.01.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд у справі №748/5186/23 відбувався в рамках наказного провадження за результатом розгляду заяви про видачу судового наказу. Розгляд справи №748/5343/23, за результатом якого відбулося ухвалення заочного рішення суду від 18.01.2024 року, відбувся за відсутності сторони відповідача, що і призвело до ухвалення даного заочного рішення. За доводами апелянта, суд при ухваленні заочного рішення від 18.01.2024 року по справі №748/5343/23, не з`ясовував та не досліджував обставин зміни сімейного та матеріального стану відповідача ОСОБА_1 . Апелянт стверджує, що при розгляді даної справи сторона позивача фактично приховала від суду наявність у ОСОБА_1 другої дитини, що могло негативно вплинути на розмір стягнутих аліментів за результатом розгляду справи, і суд, за відсутності інформації про особу відповідача, наявності у нього інших утриманців, виходив із того, що ОСОБА_1 має лише одну дитину. Незважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції, при розгляді справи №748/2297/24, переплутавши обидві справи №748/5186/23 та № 748/5343/23 (ототожнив заочне рішення у справі №748/5343/23 від 18.01.2024 року із судовим наказом по справі справи №748/5186/23 від 19.12.2023 року), дійшов необґрунтованого висновку, що за результатом дослідження обох справ (бо суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилається, що було досліджено матеріали архівної справи №748/5343/23), поява ще однієї дитини у ОСОБА_1 не є доказом зміни його сімейного та матеріального стану. За доводами апелянта, суд при ухваленні оскаржуваного рішення від 09.01.2025 року, не врахував, що докази підтвердження зміни матеріального та сімейного стану, на відсутність яких вказується у оскаржуваному рішенні, вже існували, на момент розгляду та ухвалення заочного рішення суду від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23, а саме, народження другої дитини, яка також перебуває на утриманні позивача. Той факт, що суду на момент розгляду справи №748/5343/23 не було відомо про дану обставину, а позивач її приховав від суду, не може слугувати підтвердженням відсутності такої обставини та факту народження у ОСОБА_1 другої дитини. За доводами апелянта, його дохід в середньому складає 48-50 тисяч грн. на місяць, а розмір аліментів, які ним сплачуються за заочним рішенням суду від 18.01.2024 року, в середньому становить 12 000-12 500 грн., що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів - 2 920 грн. За даних обставин, у разі задоволення даного позову про зменшення розміру аліментів до 1/8 частини від доходу апелянта, розмір аліментів становитиме 6 000-6 250 грн., і права повнолітньої дитини на період її навчання, при такому розмірі аліментів порушеними не будуть. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  

Згідно приписів ч.1, ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регулює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 статті 199 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 ”Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 200 Сімейного кодексу України, яка регламентує розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч.1 статті 182 Сімейного кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 

Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 ”Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей: 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20, від 14.12.2022 року у справі №727/1599/22.

Правовий аналіз статті 192 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення Закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною підставою, яка не залежить від зміни матеріального стану, для зміни розміру аліментів.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі № 686/22677/23.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 вказував, що згідно заочного рішення Чернігівського районного Чернігівської області від 18.01.2024 року, з нього утримуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 , на період навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до закінчення нею навчання 30.06.2027 року. Крім того, на підставі судового наказу від 19.12.2023 року, із позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно. За доводами позивача, визначений заочним рішенням суду від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23 розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, на період її навчання, суттєво ускладнює утримання малолітньої дитини.

Як вбачається із наведеного вище, заочне рішення Чернігівського районного Чернігівської області від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 , на період навчання його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно (а.с.5-6), було ухвалено судом, у хронологічному розумінні, після винесення судового наказу від 19.12.2023 року про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно (а.с.8, зворот). 
  
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, відносно того, що належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, на підтвердження виникнення інших обставин, які у розумінні положень статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну аліментів, можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на утримання його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, матеріали даної цивільної справи в собі не містять. 

Необхідно зазначити, що доводи заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на утримання його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, фактично зводяться до незгоди позивача ОСОБА_1 із заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18.01.2024 року у справі №748/5343/23 (а.с.5-6), яке сторонами даного спору не оскаржувалось, та набрало законної сили.

Приймаючи до уваги фактичні, документально підтверджені обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції, на підставі положень статей: 141, 150, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.12.2022 року у справі № 727/1599/22, від 21.07.2021 року у справі № 691/926/20, з огляду на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів зміни матеріального чи сімейного становища позивача, чи стану його здоров`я, з моменту ухвалення заочного рішення від 18.01.2024 року про стягнення аліментів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 . При цьому, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на ті обставини, що визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини суттєво ускладнює утримання малолітньої дитини, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного вище висновку суду першої інстанції, оскільки він узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.   

При цьому, зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення від 09.01.2025 року номера справи, в якій було ухвалено заочне рішення від 18.01.2024 року - ”748/5186/23”, замість ”748/5343/23” (а.с.63), не ототожнює зазначені судові справи, і по своїй суті є опискою, яка змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції  від 09.01.2025 року не змінює, на висновки суду першої інстанції не впливає,   і   яка   може   бути   виправлена   судом   у    порядку    положень статті 269 ЦПК України.

Приймаючи до уваги наведене вище, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі фактичних, документально підтверджених з`ясованих обставин справи, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.01.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.  

Дата складення повної постанови - 31.07.2025 року.

Головуючий:                                                 Судді: