Справа № 308/15209/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 серпня 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.
суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.
з участю секретаря Ормош О.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 серпня 2024 року, у справі № 308/15209/22 (Головуючий: Бедьо В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи тим, що 29 серпня 1992 року позивачка уклала шлюб з своїм чоловіком ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.08.1992 року. Від шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13 травня 1999 року позивачка разом з чоловіком купили приватний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти на купівлю цього будинку були зняті з розрахункового рахунку приватного підприємства «РАКОП» Дані факти засвідчує ОСОБА_7 .
У зв`язку з тим, що даний будинок подружжя не могли оформити на себе в силу об`єктивних причин, був оформлений на маму покійного чоловіка - ОСОБА_3 , що стверджується договором купівлі - продажу від 13 травня 1999 року посвідчений державним нотаріусом першої Ужгородської держнотконтори Бучацькою Л.В..
Із квітня 2000 року позивачка разом з своїм покійним чоловіком та двома дітьми постійно проживали в цьому будинку, зробили капітальний ремонт будинку, робили поточні ремонти, збільшили житлову площу будинку, побудували додаткові споруди, повністю змінили дах, повністю замінили електропроводку, систему каналізації та виконали інші роботи на покращення цього будинку. Внаслідок цих робіт збільшилася загальна площа будинку та вартість будинку. Дані факти підтверджуються Висновком експерта № Д0029/2022 та Д0034/2022. Зокрема у висновках експерта відображено всі покращення з зазначенням вартості цих покращень та ціни покращень, визначено в малюнках та таблицях перелік робіт та покращень.
Позивачка зазначає, що власниця будинку достеменно знала, що є власником майна “на папері”, і відповідач знала, що будинок куплявся для дітей. Відповідач не несла жодних витрат на збільшення площі, капітального та поточного ремонту, не брала участі у витратах на утримання будинку. Дані факти можуть підтвердити свідки. Крім цього дане твердження підтверджується документальними доказами, а саме договорами зі комунальними підприємствами «Енергонагляд» договором з ПАТ Укртелеком на встановлення та користування телекомунікаційними засобами, договором укладеним ОСОБА_2 з ТОВ «АВЕ», договором про газопостачання укладений з ОСОБА_5 з ПАТ «Водоканал Ужгород», квитанціями про сплату комунальних послуг ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за період проживання.
На початку червня 2008 року виникла потреба у реконструкції та перебудові та капітальному ремонті будинку, оскільки будинок був старий та потребував капітального ремонту, у зв`язку з цим подружжя оформили кредит. Відповідач знала, що в якості забезпечення кредиту передавали в іпотеку єдине з дітьми житло, а саме двокімнатну квартиру та розуміла, що більше житла у них зареєстрованого немає, оскільки оспорюваний будинок який купили за спільні кошти за домовленістю зареєстрували за нею. Натомість після повної реконструкції будинку та погашення кредиту який брався на реконструкцію відповідач, як виявилося не виконала своїх обіцянок щодо договору дарування своїм онукам будинку.
12 червня 2008 року відповідач по справі надала нотаріальну згоду на проживання та реєстрацію в будинку позивачці та її дітям, а чоловік в цьому будинку був зареєстрований з самого початку проживання. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_4 що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15 квітня 2022 року. 
05 травня 2022 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини і заява була зареєстрована за номером 157 та відкрита спадкова справа № 66/2022 Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою.
Того ж дня 05 травня 2022 року діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 подали заяву якою відмовилися в користь позивачки від своєї частки в спадковому майні. 15 жовтня минув шестимісячний строк на прийняття спадщини. Однак відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.
Отже кінцевий строк для прийняття спадщини є 15 лютого 2023 року. 
Відповідач постійно погрожує подарувати будинок стороннім особам знаючи та усвідомлюючи той факт, що в цей будинок вкладали власні кошти та той факт, що крім цього будинку у позивачки та онуків відповідача, іншого житла більше немає. Відповідач також усвідомлює, що єдиними їхніми спадкоємцями є два її онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:33:001:0215 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешт накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03 листопада 2022 року на нерухоме майно – будинок номер АДРЕСА_2 , та земельну ділянку кадастровий номер 21101100000:33:001:0215.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене із порушенням норм процесуального та матеріального права, і підстави зазначені в апеляційній скарзі фактично зводяться до підстав заявленого позову, судом не розглянуто та проігноровано клопотання про допит свідків та витребування доказів.
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_9 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Встановлено, що відповідно до договору купівлі – продажу будинку від 13.05.1999 року , посвідчений державним нотаріусом Першої ужгородської держнотконтори Бучацькою Л.В., зареєстровано в реєстрі за №21200 ОСОБА_3 придбано 53/100 житлового будинку із земельною ділянкою розміром 404 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_3 .
Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.06.2022, індексний номер: 303692598 відповідачка є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:33:001:0215.
Відповідно до довідки Управління архітектури і містобудування Ужгородської міської управи від 22.11.1999 р. №593 відповідно до договору купівлі-продажу 0,53 частини будинку та 404 кв. м. земельної ділянки, зареєстрованою Ужгородською держнотконторою 18.05.1999 р. зва № 22-227 належить ОСОБА_3 , згідно адресного плану міста будинку надана поштова адреса: АДРЕСА_2  .
У спірному житловому будинку зареєстрована: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_5 .і також з 27.11.1999 року у будинку був зареєстрований син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідачка ОСОБА_3 незаперечує, шо разом з її покійним сином ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_2 також проживала її колишня, невістка ОСОБА_2 та її внуки ОСОБА_6 , 1993 р.н., ОСОБА_5 1999 р.н.. які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .
Оскільки син відповідачки разом зі своєю дружиною та двома дітьми на той час проживали у власній однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , та з метою покращення житлових умов, відповідачка погодилася на тимчасове, до вирішення житлового питання цієї сім`ї, їх проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Дозвіл на проживання був наданий на умовах: що сім`я сина проживає в будинку безплатно, сплачу комунальні платежі, виконує поточні ремонтні роботи, капітальний ремонт проводиться за рахунок власника або самим власником.
       Із нотаріально посвідченої заяви від 20 червня 2008 року ОСОБА_3 , як власниця нерухомого майна, дає згоду на проживання і не заперечує проти реєстрації в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та її дітей -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказаний будинок належить їй на праві приватної власності згідно договору набуття, посвідченого нотаріально.(т.1 а.с.92).
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч 2 ст. 328 ЦК України).
За приписами ст.. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Правомірність набуття права власності презюмується, відомостей про те, що відповідачкою право власності на частину будинку за адресою АДРЕСА_2 набуто у порушення вимог закону чи незаконність набуття права власності встановлена судом матеріали справи не містять.
Посилання позивачки на те, що вона разом із покійним чоловіком та двома дітьми постійно проживали в цьому будинку, зробили капітальний ремонт будинку, робили поточні ремонти, збільшили житлову площу будинку, побудували додаткові споруди, повністю змінили дах, повністю замінили електропроводку, систему каналізації та виконали інші роботи на покращення даного будинку і внаслідок цих робіт збільшилася загальна площа будинку та вартість будинку, судова колегія до уваги не приймає, так як особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної сумісної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупка) вони надавали не безоплатно.
Із врахуванням наведеного, судова колегія не вбачає підстави для допиту свідків при таких обставинах та витребування доказів для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя слід відмовити.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.  
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                      (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ