УХВАЛА
23 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 944/1970/21
провадження № 61-6125ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської областіна постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської селищної ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії.
Додатковим рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500,00 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Івано-Франківську селищну раду відновити канаву для стоку каналізаційних та стічних вод по вулиці Степана Бандери між домогосподарствами АДРЕСА_1 , та демонтувати наявну трубу, яка виходить на земельну ділянку ОСОБА_1 . У решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу Івано-Франківської селищної ради на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року повернуто заявнику.
12 травня 2025 року Івано-Франківська селищна рада через підсистему «Електронний суд» вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року та залишити в силі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків: наведення інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення та надання достовірних доказів на їх підтвердження; надіслання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням підстав, на яких подається касаційна скарга, передбачених статтею 389 ЦПК України, та зазначенням місце проживання або місцезнаходження всіх учасників справи з доказами надсилання копії уточненої редакції касаційної скарги всім учасникам справи.
Недоліки касаційної скарги усунуто частково, з огляду на таке.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, Івано-Франківська селищна рада вказує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції заявнику вручена не була, а про ухвалення постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року рада дізналася лише 28 січня 2025 року, отримавши відповідь на адвокатський запит. 17 лютого 2025 року вперше було подано касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року. Ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу було залишено без руху, однак, у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень на сплату судового збору Івано-Франківська селищна рада не змогла вчасно сплатити судовий збір, а тому ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу чи цивільного обороту.
З практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведення заявником поважності причин пропуску процесуального не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін спору та правову визначеність у цивільних правовідносинах. Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу правової визначеності.
У параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Подібні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 18 січня 2005 року у справі «Полтораченко проти України».
Наведені Івано-Франківською селищною радою причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2024 року та 25 грудня 2025 року забезпечено надання загального доступу до постанови Львівського апеляційного суду                         від 12 грудня 2024 року. Тобто останнім днем строку на касаційне оскарження, з урахуванням вихідних днів, необхідно вважати 20 січня 2025 року.
З 26 липня 2023 року Івано-Франківська селищна ради має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».
Згідно з карткою руху документу в підсистемі «Електронний Суд» 23 грудня 2024 року постанова Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року була доставлена до підсистеми «Електронний суд».
Вперше Івано-Франківська селищна рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою 17 лютого 2025 року. Ухвалою Верховного Суду                              від 27 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху. Вимоги ухвали Верховного Суду про усунення недоліків від 27 лютого 2025 року заявник не виконав, зокрема не заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та не надав відповідних доказів поважності причин пропуску процесуального строку, у зв`язку з чим ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу повернуто (ухвала доставлена до підсистеми «Електронний суд» 20 березня 2025 року). 
Вдруге Івано-Франківська селищна рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою лише 12 травня 2025 року, тобто через 53 дні після повернення первинної касаційної скарги.
Таким чином Івано-Франківською селищною радою не зазначено обґрунтованих, незалежних від неї причин пропуску строку звернення з первісною касаційною скаргою на оскаржуване судове рішення, а також з повторною касаційною скаргою.Доводів про ненадходження з технічних причин постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року до електронного кабінету заявника в підсистемі «Електронний Суд» касаційна скарга не містить. Водночас період з 20 березня 2025 року (повернення вперше поданої касаційної скарги) до                             12 травня 2025 року (повторне подання касаційної скарги) є надто тривалим                    (53 дні). Івано-Франківська селищна рада не навела належних обґрунтувань об`єктивної неможливості подати касаційну скаргу протягом визначеного законом періоду часу, фактично повторює причини пропуску строку на касаційне оскарження, які визнані судом неповажними ухвалою від 22 травня 2025 року. Наведені Івано-Франківською селищною радою підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року є неповажними.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави для поновлення цього строку є неповажними, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись частинами першою, третьою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними наведені Івано-Франківською селищною радою Яворівського району Львівської області підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року.
У задоволенні клопотання Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відмовити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            Є. В. Синельников

 
                                                                                                   О. М. Осіян

 
                                                                                                   В. В. Шипович