КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №757/4320/25                                                                                                        Суддя І інстанції - Білоцерківець О.А. 
Провадження № 33/824/2649/2025                                                                                     Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
                                                                                                                                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
09 червня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями захисника Мустафаєвої Ю.Л. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського  районного суду м. Києва від                       18 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - 
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 01.01.2025 приблизно о 05 год. 45 хв. у                    м. Києві по вул. Джона Маккейна, 43 керував автомобілем марки «Рендж Ровер», д.р.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою приладу «Драгер», чим  порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись із постановою судді, захисник Мустафаєва Ю.Л. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, грубе порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що відповідно до матеріалів справи, жодного документу, який би обґрунтовував законність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 немає, а тому сторона захисту вважає, що працівниками поліції не було належним чином задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР, яке слугувало підставою для зупинки його транспортного засобу, а,  відповідно, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також апелянт зазначає, що Інструкцією   про  порядок   виявлення  у  водіїв  транспортних  засобів ознак  алкогольного, наркотичного чи  іншого  сп`яніння або  перебування  під  впливом лікарських  препаратів, що  знижують  увагу та  швидкість  реакції» (надалі Інструкцією), визначено  певну  послідовність дій  поліцейського  під  час  огляду,  яка  не  була  дотримана  в  даному  випадку. Так,   як  зазначає  захисник, відповідно  до  вказаного в  Інструкції  порядку,  поліцейський   у  разі   оформлення  протоколу  про  адміністративне  правопорушення, передбаченого  ч. 1  ст. 130  КУпАП долучає  до  нього  докази  перебування  особи у  стані сп`яніння  або  відмови  від  проходження  такого  огляду, при  цьому,   акт  та  письмове  направлення є  обов`язковими  документами.   
  Захисник вказує, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, окрім бланкетних фраз, вписаних до нього про те, що особа має ознаки сп`яніння, він не містить фіксації таких ознак та правомірності проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, без оголошення підстав для такого огляду, що унеможливлює з`ясування правомірності дій працівників поліції. 
Крім того, апелянт звертає увагу, що згідно  відеозапису, на  ньому  відсутні  докази керування  ОСОБА_1   транспортним  засобом,  відсутні підстави  проведення  відеозапису,  підстави  зупинки  не  роз`яснені,  підстави  пропозиції  необхідності продування   тех.засобу - не  зазначені,  показники  тех.засобу на  відеозаписі  відсутні, окрім того, в матеріалах справи відсутнє направлення особи для огляду на стан сп`яніння, проведення освідування ОСОБА_1 відбувалось без зазначення назви інвентарного номеру, без надання для ознайомлення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Відповідно,  на  думку  захисника,  огляд  проведено  з  порушенням  вимог  Інструкції.   
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника Мустафаєвої Ю.Л., які підтримали апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте,   ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР  дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.9 (а)  ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР №210022, згідно якого ОСОБА_1 01.01.2025 приблизно о 05 год. 45 хв. у м. Києві по вул. Джона Маккейна, 43 керував автомобілем марки «Рендж Ровер», д.р.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою приладу «Драгер», чим  порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала, і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП,і  який він підписав протокол без жодних зауважень.
В  свою  чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються роздруківкою чеку «Драгер» з результатом 0,72 проміле. Зазначений результат огляду зафіксовано й в акті огляду на стан алкогольного  сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. 
Окрім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3766776, згідно якої ОСОБА_1 01.01.2025 о 05:45:45 керуючи  «Рендж Ровер», д.р.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення повороту праворуч, не зайнявши крайнє праве положення на проїзній частині, після зупинки працівниками поліції не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, а також даними відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції з місця події.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі  приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
З  приводу  доводів  апеляційної  скарги  про  невідповідність  висновків  суду  фактичним  обставинам  справи, слід зазначити наступне.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Так,  під  час  апеляційного  розгляду ОСОБА_1 суду пояснив, що 01.01.2025 року після  5  години  ранку він вийшов з дівчиною по особисті речі,  котрі  знаходились  в  припаркованому автомобілі,  і думав перепаркувати автомобіль трохи далі,  орієнтовно,  за 100 метрів від місця, де він стояв. Як  тільки  вони  підійшли  до  автомобіля, в цей час під`їхала поліція. Вказує, що на   момент  під`їзду    працівників  поліції  його автомобіль заведений не був. Поліцейські почали казати, що їх робота не зафіксувати правопорушення, а передбачити, говорили, що він наче кудись збирається. Він  говорив, що у нього немає потреби кудись їхати і неодноразово це підтверджував. Поліцейські під`їхали, коли його транспортний засіб не рухався і він відчиняв двері автомобіля. Він говорив працівникам поліції, що вони забирають речі з машини. Вказує, що алкоголь він вживав ще о 24 год. Він  погодився на огляд за допомогою приладу «Драгер», бо був впевнений, що на той момент вже був абсолютно тверезий. Результат приладу працівники поліції озвучували та він був шокований   результатом. Вказує, що не вживає алкоголь, з результатом не погодився. Але йому не було роз`яснено, що і як робити.   ОСОБА_1    вказав, що в  автомобіль він не сідав. Щодо причини зупинки у працівників поліції були абсолютно різні пояснення, але  він стверджує, що транспортним  засобом  не  керував. Вказує, що в  процесі  спілкування  з   працівниками  поліції автомобіль був заведений, бо на вулиці було дуже холодно, хотів увімкнути пічку. А  також зазначає, що автомобіль був припаркований в дозволеному місці.  З  приводу   винесеної  щодо  нього  постанови  поліцейським   про  вчинення  ним адміністративного  правопорушення,  передбаченого  ч. 1  ст. 125  КУпАП,   ОСОБА_1    пояснив,  що дійсна  причина  зупинки  була  інша,  але  працівники  поліції  його  пожаліли  та   склали  постанову  за  інше  правопорушення, яке  передбачало  можливість  накладення  адміністративного  стягнення  у  виді  попередження.  
Як вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, відео починається з моменту, коли ОСОБА_1   кладе на  капот службового  автомобіля  упаковку  від  мундштука приладу «Драгер», в цей  час працівник  поліції з  вставленим   в  пристрій  Драгер  мундштуком  перевіряє готовність вказаного  приладу для використання, потім робить пробний замір повітря, в якому алкоголь відсутній. Після того, як ОСОБА_1 проходить  огляд  на  стан  алкогольного  сп`яніння  за допомогою  приладу «Драгер», поліцейський повідомляє йому результат огляду,  який  становить 0,72 проміле, і  поліцейський  роз`яснює,  що вказаний   результат втричі перевищує рівень допустимої норми алкоголю у   видихуваному  повітрі,  на  що ОСОБА_1 не висловлює будь  - яких  заперечень  з   приводу  результатів огляду, лише   вказує,  що  нагальної  потреби  йому   в  керуванні  на  великі   відстані  не   було,   він  лише    хотів  перепаркувати  автомобіль  в  інше місце, тому  і  сів  за  кермо. На  це працівники  поліції  роз`яснюють  ОСОБА_1 ,  що  оскільки  результати  проведеного  огляду   підтвердили  перебування  його  в  стані  алкогольного  сп`яніння,  то  він   вже  не  зможе  продовжити  рух і   наполягають  на  виклику ним драйвера.  При  цьому,  автомобіль   ОСОБА_1 перебуває  в заведеному  стані,  з  увімкненими фарами  та  увімкненим  покажчиком  правого  повороту та  знаходиться  в  безпосередній   близькості  до  пішохідного  переходу.  
Без  будь  - яких  зауважень,  ОСОБА_1   підписує чек  приладу Драгер.  А  згодом,  через  декілька  хвилин,  ОСОБА_1   підходить  до  працівників  поліції  та намагається  неодноразово  з`ясувати  причини  зупинки  його  транспортного засобу, на  що  працівники  поліції  роз`яснили,  що  він  порушив  правила  дорожнього  руху,  виїжджаючи  з  другорядної  дороги  на  головну, адже  не   продовжив  рух  в  правій  смузі  руху,  а   відразу виїхав    в  середню  смугу  руху,  та   вказують,  що  за   допущене  ОСОБА_1   порушення  правил  дорожнього  руху  буде  складено   окремо  постанову, на  що  ОСОБА_1 заперечує. Працівники  поліції   вказують,  що  ОСОБА_1   ніхто  не  заставляв   сідати  в  нетверезому  стані  за кермо, на  що  він зазначає,  що    розраховував, що  за  100 метрів   їзди  01 січня  в  ранній  час   він  нікого   не зіб`є, тому  і  поїхав,   і  після  цього  просить  працівників  поліції   у  будь - який  спосіб  домовитись  та  вирішити  цю  проблему, на  що  отримує  відмову. В  подальшому працівники  поліції ОСОБА_1  роз`яснюють права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України та  розпочинають  складання  як  постанови  про  накладення  адміністративного стягнення у  справі  про  адміністративне правопорушення у  сфері забезпечення  безпеки  дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі так і протоколу про  адміністративне  правопорушення  за  ч. 1  ст. 130 КУпАП.  Після складання протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1 , перед   врученням  йому  копії  протоколу  попросив  ознайомитись  з  його  змістом, проти  чого не  мали заперечень  працівники поліції,  а  ознайомившись зі змістом  протоколу, без жодних  зауважень  підписує   як  протокол  про  адміністративне  правопорушення, так  і чек з результатами приладу «Драгер». 
При ознайомленні ОСОБА_1 зі  складеними документами,  працівники  поліції повідомили  йому,  що в  постанові   про  накладення  адміністративного стягнення  причину зупинки вони  вписали  іншу, ніж  ту, що  повідомляли  раніше, і  зробили це виключно з  метою  накладення   адміністративного  стягнення  не  у  виді  штрафу,  а  у  виді  попередження.
            Заслухавши  пояснення  ОСОБА_1 та   дослідивши  наявний  у  матеріалах  справи  відеозапис з боді  камер  працівників  поліції,  доходжу  висновку, що  твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є неспроможними,  та  спростовуються  даними  відеозапису, з  якого  вбачається,  що під час спілкування з працівниками поліції він жодного разу не заперечив факту керування, а  лише намагався  неодноразово  з`ясувати  причини його  зупинки.  При цьому,  і пояснення ОСОБА_1 в  суді апеляційної  інстанції  про те, що він лише вийшов забрати речі з автомобіля не узгоджуються  з даними  переглянутого під  час  апеляційного  розгляду відеозапису. 
Доводи апеляційної скарги про те, що жодного документу, який би обґрунтовував законність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 матеріали справи не містять,  є безпідставними та  спростовуються   копією  постанови  про накладення адміністративного стягнення у  справі  про  адміністративне правопорушення у  сфері забезпечення  безпеки  дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 6), яку   ОСОБА_1 ,  за його  свідченнями в  суді  апеляційної  інстанції,  в  судовому  порядку  не  оскаржував. Більш  того,  уточнив,  що  працівники  поліції  його  пожаліли,  і   винесли  попередження  за  іншу  причину  зупинки, ніж та, що  була  в  дійсності,  з  чим  він  погодився.
З  приводу  доводів  апеляційної  скарги  про порушення  працівниками  поліції  вимог  Інструкції, то слід зазначити, що  проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Як вбачається з матеріалів справи, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено з дотриманням п. 4 розділу ІІ вищевказаної Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях.
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З огляду на те, що наявним  у  справі   відеозаписом  підтверджується, що ОСОБА_1 не висловлював працівникам поліції вимоги про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, доводи апеляційної скарги про проведення освідування ОСОБА_1 без надання для ознайомлення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, до уваги апеляційного суду не беруться. 
Що стосується тверджень апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи направлення особи для огляду на стан сп`яніння, то вони не можуть бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже, відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Разом з тим, згідно  даних  відеозапису, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, пройшов   його і  результати огляду не заперечував.  
Також не можуть бути підставою для скасування постанови  суду доводи апеляційної  скарги про не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення ознак алкогольного сп`яніння,  зважаючи  на  те, що  такі  ознаки   зазначаються  в  разі  виявлення  поліцейським  таких  ознак та  відмовою  особи  від  проходження  огляду на  стан  сп`яніння.  В  даному  випадку протокол  був  складений за  керування транспортним засобом  в  стані  алкогольного  сп`яніння,   який  підтверджувався  чеком прилад  Драгер,  про що  й  було  зазначено в  суті  правопорушення, зазначеній  у  протоколі.     
 При  цьому, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вказано, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками,  такими  як: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук. З актом ОСОБА_1 був ознайомлений, з результатами огляду був згоден, акт підписав без жодних зауважень. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
 Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду, при апеляційному розгляді не встановлено.   
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є  безальтернативною.
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Печерського  районного суду Києва від 18 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника Мустафаєвої Ю.Л. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.            

                Суддя                                                                                 Л.І. Кепкал