Номер провадження: 22-ц/813/4976/25 
Справа № 492/743/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого         Сегеди С.М.,
суддів:                 Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
                        
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи,  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29 січня 2025 року, повний текст якого складено 31 січня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Гусєвої Н.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 

       встановив:
       
14.07.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони з 25.01.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу у подружжя народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На даний час діти проживають за кордоном разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. 
Посилаючись на те, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців у відповідача не має, не є офіційно працевлаштованим, однак зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги. 

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 29.01.2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 14.07.2023 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Допущене негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць (т.1, а.с.207, 209-211).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29.01.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-9).

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт також ставить питання про витребування наступних доказів, а саме:
- витребувати від позивачки ОСОБА_2 доказів, а саме: довідки, квитанції, передбачені законодавством Федеративної Республіки Німеччини про отримання грошового забезпечення від держави Німеччина згідно Параграфа 24 Федерального закону про реєстрацію починаючи з дня подання позову 14.07.2023 року на кожну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , окремо;
- витребувати від позивачки ОСОБА_2 доказів, а саме: довідки, квитанції, передбачені законодавством Федеративної Республіки Німеччини про отримання компенсації комунальних витрат та оренди житла від держави Німеччина згідно Параграфа 24 Федерального закону про реєстрацію починаючи з дня подання позову 14.07.2023 року;
- витребувати від позивачки ОСОБА_2 докази щодо спільного проживання з дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- витребувати від позивачки ОСОБА_2 медичні документи про медичний стан дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що матеріали даної цивільної справи містять усі необхідні та належні докази для розгляду по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні клопотання апелянта про витребування доказів відмовити.
При цьому колегією суддів враховано, що деяка інформація, яку просить витребувати заявник апеляційної скарги, стосується законодавства Федеративної Республіки Німеччини, а деяка (медичний стан дітей) жодного відношення не має до розгляду заявлених позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 20.06.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. на лікарняному у період з 19.05.2025 року по 30.05.2025 року, та у відпустці у період з 02.06.2025 року по 04.06.2025 року, а також у зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному у період з 09.06.2025 року по 13.06.2025 року, а також у зв`язку із великим навантаженням цивільних справ та занятістю вказаних суддів в інших судових засіданнях, датою ухвалення цього судового рішення є 20.06.2025 року. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2025 року (т.2, а.с.26-27), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (т.2, а.с.28-34), що передбачено ст. 130 ЦПК України. 
Колегією суддів також було враховано, що поштова кореспонденція надсилалася на адресу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем її проживання (т.2, а.с.35). Проте, поштове відправлення повернулось до суду із відміткою: «адресат відсутній за адресою», що в сенсі ст. 131 ЦПК України є належним повідомленням. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, суд першої інстанції виходив із захисту інтересів неповнолітніх дітей, а також із того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей (т.1, а.с.207, 209-211). 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін по справі, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 25.01.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с.3)
Під час шлюбу у подружжя народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.4-5).
З вересня 2022 року подружжя проживає окремо. Діти залишилися проживати разом із матір`ю.
На даний час позивачка проживає разом із дітьми за кордоном та діти знаходяться на її утриманні (т.1. а.с.7).
Відповідач ОСОБА_1 є особою працездатного віку та працездатний.
Окрім неповнолітніх дочки та сина, у відповідача інших утриманців не має.

Відповідно до даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 за період з 2017 року по теперішній час не отримував офіційного доходу (т.1, а. с. 133-134, 196).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22.03.2024 року, 19.06.2024 року, 30.08.2024 року, 24.12.2024 року, за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року інформація про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відносно ОСОБА_1 , відповідача у справі, відсутня (т.1, а. с. 130-132).

Разом з тим, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить:
-земельна ділянка, загальною площею 1 га, кадастровий номер 5120485900:01:002:0792, розташована на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, яка перебуває у користуванні ОСОБА_7 на підставі договору емфітевзису від 01.11.2022 року;
-нежитлова будівля загальною площею 204,8 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельна ділянка, загальною площею 0,0642 га, кадастровий номер 5120485900:02:001:0313, розташована на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, яка перебуває в користуванні територіальної громади села Теплиця в особі Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області на підставі договору оренди від 11.05.2016 року (т.1, а. с. 31-32);
- легковий причіп марки «ЛЕВ», моделі «183121» (т.1, а.с.193-194).

Зважаючи на те, що відповідач є особою працездатного віку та працездатний, окрім неповнолітніх дітей, інших утриманців у відповідача немає, відповідач має у власності, утримує та обслуговує рухоме та нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх дочку та сина щомісячно по 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дітьми повноліття. 

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що позивач не надала доказів щодо спільного проживання із дітьми.
Проте, вказане спростовується матеріалами справи, а саме: довідкою щодо реєстрації позивачки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 . За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.7).

Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає, що позивач не працює, щомісячно отримує від Федеративної Республіки Німеччини матеріальну допомогу, у тому числі й на неповнолітніх дітей.
Разом з тим, отримання позивачем матеріальної допомоги від іншої держави не може бути підставою для звільнення відповідача – апелянта у справі, від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей.  

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що більше трьох років він не працює та не отримує дохід, має заборгованість по сплаті за комунальні послуги, а також здійснює догляд за хворою матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Само по собі відсутність у платника аліментів доходів (заробітної плати, тощо) не може бути підставою для звільнення одного з батьків від сплати аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд,
      ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева