ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 серпня 2025 року місто Київ
Справа № 760/13959/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12662/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2024 року (ухвалено у складі судді Коробенка С.В., дата складення повного рішення відсутня)
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс», про стягнення шкоди в порядку суброгації
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
21 червня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку суброгації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є винним у ДТП, що сталося 29 грудня 2021 року за участі транспортного засобу відповідача та ОСОБА_2 , страховиком якого є позивач.
Відповідно до договірних зобов`язань із ОСОБА_2 , позивач здійснив страхову виплату в розмірі 47 844,98 грн та в порядку суброгації набув право вимоги до відповідача в такому ж розмірі.
Водночас страхових відповідача компенсував позивачу лише 28 036,75 грн страхового відшкодування, а розмір узгодженого страхового відшкодування становив 31 151,94 грн.
З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути різницю між виплаченим відшкодуванням та узгодженим зі страховиком відповідача розміром страхового відшкодування, у розмірі 16 693,04 грн (47 844,98 - 31 151,94), а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Солом`янський районний суд м. Києва рішенням від 04 вересня 2024 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» в порядку суброгації суму в розмірі 16 693,04 грн, компенсацію понесених судових витрат в розмірі 2 684 гривень.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 03 червня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.
На обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що:
-  акт огляду пошкодженого автомобіля підписаний ТОВ «Віннер Автомотів», а не представником страховика;
- страховий акт № SТОКА-1000000368 від 14 січня 2022 року містить невідповідності, зокрема щодо дати огляду, яка вказана 03 січня 2021 року, що раніше ДТП на 1 рік;
- розрахунок суми страхового відшкодування не вказує роботи, які мають бути проведені для відновлення автомобіля, та деталі, які мають бути замінені; 
- ліміт за його полісом ОСЦПВ становить 130 000 гривень, а його страховик виплатив лише 28 036,75 грн, що не вичерпує ліміт, і позивач погодився на цю суму, а тому він як особа, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність не може нести обов`язків з відшкодування шкоди.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Сечко С.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги посилаючись на необґрунтованість викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін як таке, що ухваленні з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд першої інстанції вважав установленим, що 29 грудня 2021 року о 12 год. 15 хв. на проспекті Степана Бандери в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
На момент ДТП між Позивачем та ОСОБА_2 діяв договір добровільного страхування №28-0102-21-00410 від 11 серпня 2021 року, предметом якого було страхування майнових інтересів власника автомобіля «Ford». Факт укладення договору підтверджується копією договору, доданою до позову.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року у справі №756/835/22 встановлено, що ОСОБА_1 є винуватцем ДТП. У постанові зазначено, що Відповідача визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, однак його не притягнуто до адміністративної відповідальності через закінчення строку давності, передбаченого ст. 38 КУпАП, що підтверджується позицією Відповідача у відзиві. Позивач помилково вказав у позові, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності зі штрафом, однак ця розбіжність не впливає на суть спору, оскільки факт вини Відповідача у ДТП встановлений судовим рішенням і не оспорюється сторонами.
Внаслідок ДТП автомобіль «Ford» отримав пошкодження. 04 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач визнав подію страховим випадком на підставі акту огляду від 04 січня 2022 року, страхового акту №8ТОКА-1000000368 від 14 січня 2022 року, рахунку №1082113 від 05 січня 2022 року та розрахунку відшкодування від 14 січня 2022 року (в позові та відзиві помилково вказано 14 січня 2023 року, що не відповідає хронології виплати). Вартість відновлювального ремонту склала 47 844,98 гривень, і Позивач виплатив цю суму страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням №1292 від 14 січня 2022 року.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» за полісом №АР2041089. Позивач звернувся до страховика Відповідача, і 05 липня 2022 року отримав відшкодування в розмірі 28 036,75 гривень (з урахуванням зносу), що підтверджується платіжним дорученням №3158. Між Позивачем та ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» 30 червня 2022 року укладено угоду, за якою розрахунковий розмір відшкодування становив 31 151,94 гривень, але узгоджена сума - 28 036,75 гривень.
Різниця між виплаченим Позивачем відшкодуванням (47 844,98 грн) та розрахованою сумою за договором ОСЦПВ (31 151,94 грн) становить 16 693,04 гривень, що відповідає розміру позовних вимог.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано так:
- щодо акту огляду, підписаного ТОВ «Віннер Автомотів», суд зазначив, що відповідно до п. 11.15 договору страхування №28-0102-21-00410 акт огляду може складатися представником страховика, але договір допускає залучення спеціалізованих організацій для оцінки збитків. ТОВ «Віннер Автомотів» є автосервісом, і його залучення для огляду є обґрунтованим, що підтверджується рахунком №1082113 від 05 січня 2022 року. Відповідач не надав доказів, що огляд був проведений неналежним чином;
- щодо страхового акту №8ТОКА-1000000368, Відповідач вказує на невідповідність дати огляду (03 січня 2021 року), що є раніше дати ДТП (29 грудня 2021 року). Суд визнав цю невідповідність технічною помилкою у страховому акті, оскільки акт складений 14 січня 2022 року, після ДТП, і базується на акті огляду від 04 січня 2022 року, який відповідає хронології подій. Ця помилка не спростовує факт настання страхового випадку та розмір збитків, підтверджений іншими доказами, зокрема платіжним дорученням №1292;
- доводи Відповідача про недостатню деталізацію розрахунку відшкодування суд вважав необґрунтованими, оскільки розрахунок від 14 січня 2022 року базується на акті огляду та рахунку автосервісу, що відповідає умовам договору страхування. Відповідач не надав альтернативного розрахунку чи доказів завищення збитків.
- щодо розміру виплати від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», суд зазначив, що ліміт за полісом Відповідача (130 000 гривень) не є визначальним для цього спору. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова виплата враховує знос транспортного засобу, на відміну від положень Договору добровільного страхування №28-0102-21-00410 від 11.08.2021, згідно з якими знос не враховується.
- розраховуючи суму, яка підлягає стягненню з Відповідача, суд взяв до уваги саме розрахунковий розмір відшкодування з урахуванням зносу, зокрема суму розмірі 31 151,94 гривень, оскільки обов`язок виплатити страхове відшкодування саме в такому обсязі мала Третя особа перед Позивачем, а згода Позивача на отримання меншої суми не повинна впливати на обов`язки ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу на таке.
 
У справі, що переглядається встановлено, що позивач ПрАТ «СК «УСГ» є страховиком за договором добровільного страхування т/з ОСОБА_2 (майновий страховик) (а. с. 4-15). 
Водночас третя особа - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» є страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників т/з відповідача ОСОБА_1 (обов`язковий страховик) (а. с. 31).
29.12.2021 сталася ДТП за участю т/з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Винним у вказаній ДТП визнано ОСОБА_1 постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2022 (а. с. 17).
На виконання своїх договірних зобов`язань перед ОСОБА_2 майновий страховик ПрАТ «СК «УСГ» виплатило потерпілому 47 844,98 грн страхового відшкодування відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування (а. с. 23-26).
У силу приписів ч. 1 ст. 993 ЦК України до ПрАТ «СК «УСГ» перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до ОСОБА_1 (відбулася суброгація). Потерпіла сторона замінена зі ОСОБА_2 на ПрАТ «СК «УСГ».
Враховуючи, що шкода була завдана особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у встановленому законом обов`язковому порядку, первинно за вимогами майнового страховика, що набув статусу потерпілого, має відповідати обов`язковий страховик - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс».
На підставі угоди про здійснення страхового відшкодування від 30 червня 2022 року ПрАТ «СК «УСГ» та ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» встановили розмір відшкодування в розмірі 31 151,94 грн та узгодили розмір відшкодування в обсязі 28 036,75 грн (а. с. 29).
З урахуванням недостатності цієї суми (31 151,94) для покриття усього обсягу шкоди (47 844,98) позивач звернувся до суду із позовом до винної в ДТП особи - ОСОБА_1 з вимогами про стягнення такої різниці (16 693,04).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказано, що:
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У постанова від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.
Верховний Суд 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17 розглянув касаційну скаргу ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» у справі за позовом ПрАТ «СК «УСГ» до ТзДВ «Міжнародна страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Особа 4, про стягнення грошових коштів у порядку регресу. За результатами розгляду Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив таке: «відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону № 1961 здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Колегія суддів вважає, що погодження ПрАТ «СК «УСГ» та ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» розмір страхового відшкодування у меншому, ніж ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», розмірі позбавляє його права вимагати від заподіювача шкоди стягнення недоплаченого страхового відшкодування (компенсації виплаченого потерпілому відшкодування), оскільки такі дії суперечать принципу добросовісності та меті інституту страхування. 
У випадку незгоди із розміром страхового відшкодування ПрАТ «СК «УСГ» повинно було звертатися із позовом до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», вимагаючи відшкодування у максимальному розмірі, що відповідав би ліміту відповідальності страхових за полісом.
Колегія суддів враховує приписи ст. 12, ст. 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961, що якщо для відновлення пошкодженого під час ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого засобу, та за мінусом франшизи. 
Водночас звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження розміру франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а в розрахунку суми страхового відшкодування не вказано відсоток зносу т/з.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
З урахуванням викладено колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 не має відповідати за завдану ним шкоду, оскільки обсяг його відповідальності покривається договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та відповідний обов`язок покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених Законом № 1961 та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 Таким чином, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивач необґрунтовано заявив вимогу про стягнення із заподіювача шкоди (винної в ДТП особи) розміру недоплаченого страхового відшкодування, оскільки потерпілий добровільно відмовився від отримання страхового відшкодування у більшому (максимальному до ліміта відповідальності страховика) розмірі.
Колегія суддів вказує, що належним відповідачем за такими вимогами є ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» та звертає увагу, що відповідно до пункту 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17: «якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом до страховика особи, винної у настанні страхового випадку, про стягнення з нього суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого укладеним з винною особою договором ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства».
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Оскільки апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове.
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс», про стягнення шкоди в порядку суброгації - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                              О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                             В.В. Соколова