Справа № 441/1240/25                 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А. М. 
Провадження № 33/811/1150/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Короїда Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Короїда Ю.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого на АДРЕСА_1 , на постанову судді Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34 000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою,  ОСОБА_1 , 21.06.2025 о 09 год. 07 хв. на вул. Василя Стуса, 67 в с. Мшана Львівського району Львівської області, керував автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння і зокрема запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, в порушення п. 2.5 ПДР України, на вимогу поліцейського, від проходження у встановленому порядку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовився.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Короїд Ю.М. апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що у протоколі та постанові суду не вказано такої кваліфікуючої ознаки як повторе протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому судом кваліфіковано дії ОСОБА_1 саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Апелянт вказує, що суд допустив неповноту при з`ясуванні всіх обставин справи. При цьому невірно викладено пояснення захисника надані в судовому засіданні. 
Також з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, також не доведено, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння. 
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Короїд Ю.М., не заперечувалав щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 . 
За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .
Захисник Короїд Ю.М. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити. 
Заслухавши захисника Короїда Ю.М., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ЕПР1№ 368391 від 21.06.2025 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому пред`явив вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився від огляду, що і стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, оскільки керував транспортним засобом із не пристебнутим ременем безпеки. Крім того, працівник поліції встановили, що ОСОБА_1 , позбавлений права керування транспортними засобами, що стало підставою для винесення постанови та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Що стосується доводів у апеляційній скарзі про те, що фабула протоколу не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, то такі апеляційний суд не бере до уваги та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Як вбачається з протоколу, фабула вчиненого адміністративного правопорушення викладена без зазначення повторності вчинення протягом року, разом з тим працівниками поліції в протоколі правильно кваліфіковано дії водія саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
В даному випадку правове значення має правильність кваліфікації дій порушника, яка зазначається в графі «чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП», що фактично і зазначено працівниками поліції при кваліфікації дій правопорушника.
Вказана кваліфікуюча ознака, яка має місце в діях водія ОСОБА_1 доводиться зібраними по справі доказами, а саме: довідкою інспектора САП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Михайляка Т. відповідно до якої ОСОБА_1 притягався 16.01.2025 Пустомитівським районним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за скоєння 16.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненого повторно протягом року за ч. 2 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Короїда Ю.М. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду                          Урдюк Т.М.