Номер провадження: 22-ц/813/23/25 
Справа № 522/20024/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивач/відповідач ОСОБА_1 померла, 
відповідача/позивача Одеської міської ради, представника ОСОБА_2 , 
від відповідача ОСОБА_3 – не з`явились, 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. – не з`явились, 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. – не з`явились,
за участю прокурора в особі прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Пустовой В.С., 
переглянувши справу №522/20024/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позовом Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року у складі судді Бойчука А.Ю., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 23 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом до Одеської міської ради, вказала, що вона та ОСОБА_6 більше п`яти останніх роки проживали однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, проте шлюб не зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, заповіт за життя не складено. Спадщину прийняла фактичним проживанням у квартирі, до нотаріуса звернулась після спливу шести місяців, нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив з підстав пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини.
Позивач ОСОБА_1 просила:
встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , 1938 року народження, та ОСОБА_6 , 1936 року народження, з 2008 року до смерті ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визнати ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги спадкування за законом до майна померлого ОСОБА_6 ;
визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю шість місяців від дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (т.1 а.с.2-4). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі №522/20024/14-ц (т.1 а.с.18).
Відповідачем Одеською міською радою відзив не подано. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц призначено заочний розгляд (т.1 а.с.25).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц, ухваленим в порядку заочного розгляду, позов задоволено; встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2008 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.1 а.с.27-28).
24 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. у Спадковій справі №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 , 1936 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , 1938 року народження, на спадщину, яка складається з ізольованої квартири загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.184).
03 липня 2015 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року, обґрунтувавши тим, що належні докази прийняття спадщини у передбачені статтею 1270 ЦК України строки відсутні, з огляду на що спадщина могла бути визнана відумерлою та перейти у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (т.1 а.с.33-37).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року в справі №522/20024/14-ц заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд заочного рішення задоволено; заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.101).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року в справі №522/20024/14-ц позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (т.1 а.с.119).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року в справі №522/20024/14-ц апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.169-170).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2017 року справу №522/20024/14-ц прийнято до провадження, призначено до розгляду (т.1 а.с.175).
13 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 , подавши заяву про зменшення позовних вимог, просила: 
встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1938 року народження, та ОСОБА_6 , 1936 року народження, однією сім`єю з 2008 року до смерті ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю шість місяців від дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.188-190).
Відповідач Одеська міська рада позов не визнала, зазначивши у відзиві про відсутність доказів спільного проживання позивача зі спадкодавцем, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування та підтримки один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_1 мала зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 . Звернення з вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є передчасним, так як залежить від права на спадкування (т.1 а.с.222-227).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2018 року в справі №522/20024/14-ц витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. копію Спадкової справи №46/2014, відкритої 24 грудня 2014 року до майна померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с.237).
30 березня 2018 року на виконання ухвали суду від 15 березня 2018 року приватним нотаріусом Рубінчик Л.О. надано копію Спадкової справи №46/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.2 а.с.1-55).
Позивач Одеська міська рада, звернувшись 23 листопада 2016 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_3 , вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У справі №522/20024/14-ц Приморським районним судом м. Одеси ухвалено 10 грудня 2014 року заочне рішення, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2008 року до його смерті, визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі судового рішення у справі №522/20024/14-ц приватний нотаріус Рубінчик Л.О. 24 грудня 2014 року видала Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_6 . 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 продала квартиру громадянину Німеччини ОСОБА_8 . Заочне рішення у справі №522/20024/14-ц скасовано 28 липня 2016 року. Одеська міська рада вважає, що спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста поза її волею, договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є недійсним в силу положень статей 387, 388 ЦК України. Позивач Одеська міська рада просила: 
визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка складається з квартири загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. 24 грудня 2014 року за реєстровим №1856 на ім`я ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_6 ;
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. 29 грудня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №2097; 
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_10 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.68-154).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року відкрито провадження в справі №522/22441/16-ц (т.2 а.с.68-154).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року у справі №522/22441/16-ц за заявою Одеської міської ради в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.68-154).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2017 року у справі №522/2244/16-ц витребувано у приватного нотаріуса Рубінчик Л.О. копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , витребувано у приватного нотаріуса Тиквенко М.О. копії договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2014 року та документів, що стали підставою посвідчення договору (т.2 а.с.69-154).
20 березня 2017 року на виконання ухвали суду від 02 березня 2017 року приватним нотаріусом Рубінчик Л.О. надано копію Спадкової справи №46/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.2 а.с.69-154).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2017 року в справі №522/22441/16-ц за клопотанням Одеської міської ради залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 (т.2 а.с.106).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року в справі №522/22441/16-ц відмовлено в задоволенні заяви Одеської міської ради про зупинення провадження у справі; об`єднано в одне провадження справу №522/22441/16-ц та справу №522/20024/14-ц; об`єднаній в одне провадження справі присвоєно №522/20024/14-ц (т.2 а.с.146-147).
Прокурор в особі заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав відзив на позов ОСОБА_1 , за змістом якого вказав на недоведеність проживання ОСОБА_11 зі спадкодавцем однією сім`єю, так як відсутні такі ознаки як систематичне ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, проживання в одному приміщенні, піклування та підтримки один одного морально і матеріально тощо. Крім того, звернуто увагу на недоведеність поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини (т.2 а.с.178-182).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відзиви на позов Одеської міської ради не подали.
Треті особи приватні нотаріуси Рубінчик Л.О., ОСОБА_12 пояснень, заперечень на позов Одеської міської ради не надали.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року у об`єднаній в одне провадження справі №522/20024/14-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визначення додаткового строку для прийняття спадщини; задоволено позов Одеської міської ради про визнання спадщини ОСОБА_6 відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , витребування квартири у ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста (т.3 а.с.15-21).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Ковиркіної І.І. в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Одеської міської ради (т.3 а.с.41-45).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Квартиру набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу для власного проживання. Підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу не вказано. Посилання на вибуття квартири від власника Одеської міської ради поза її волею спірне, квартира ніколи не була власністю Одеської міської ради тому вибути з її власності не могла. Одеська міська рада про позов ОСОБА_11 знала, тому вибуття квартири поза волею ради не відповідає дійсності. Після набуття квартири у власність у такій здійснено реконструкцію. Має місце втручання держави у мирне володіння майном та позбавлення права власності на майно його витребуванням.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову в задоволенні позову Одеської міської ради (т.3 а.с.85-93).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Докази у справі підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю в квартирі ОСОБА_6 з 2008 року до його смерті. Суд надав неправильну оцінку наданим нею доказам, не здійснив виклик свідків та їх допит, безпідставно прийняв доводи Одеської міської ради. Визначення додаткового строку для прийняття спадщини не є передчасним, дана вимога пов`язана із встановленням факту проживання сім`єю.
В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_14 міська рада заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності, витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388, 396 ЦК України у зв`язку з визнанням спірної квартири відумерлою спадщиною. Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього кодексу є загальнодоступним. Правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з власності територіальної громади міста Одеси становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) вибуття майна з власності територіальної громади цьому суспільному інтересу не відповідає. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно підлягає витребуванню, її матеріальний стан та джерела доходів, причини та обставини перепродажу спірної квартири протягом незначного строку, поведінка покупців та продавців як перед купівлею спірною квартири, так і після її придбання, їх соціальний статус, джерела доходів, майновий стан на момент купівлі спірної квартири тощо (т.3 а.с.181-184). 
У письмових поясненнях представника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 проаналізовано судову практику щодо віндикаційних вимог Одеської міської ради (т.4 а.с.38-39)
У письмових поясненнях представника ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_3 проаналізовано судову практику у подібних спорах (т.5 а.с.21-23). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року справу №522/20024/14-ц призначено до розгляду (т.3 а.с.132).
ОСОБА_1 , 1938 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.4 а.с.108-110).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року витребувано з Овідіопольської районної державної нотаріальної контори інформаційну довідку зі Спадкового реєстру спадкових справ щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , 1938 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано спадкову справу до майна померлої ОСОБА_1 ; витребувано з Великодолинської селищної ради відомості про осіб, які постійно проживали та були зареєстровані разом із ОСОБА_1 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.4 а.с.116-117).
23 жовтня 2021 року Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області на виконання ухвали суду від 23 вересня 2021 року надано інформацію про те, що в реєстрі територіальної громади Великодолинської селищної ради відсутні відомості щодо осіб, які постійно проживали та були зареєстровані разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_2 , станом на 25 січня 2021 року. Громадянка ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою та знята з реєстраційного обліку місця проживання у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 за повідомленням Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області (т.4 а.с.135).
22 березня 2023 року справу №522/20024/14-ц розподілено судді-доповідачу Стаховій Н.В. у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_16 (т.4 а.с.209, 210-211).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року справу №522/20024/14-ц прийнято до провадження після розподілу (т.4 а.с.212).
03 вересня 2024 року справу №522/20024/14-ц розподілено судді-доповідачу ОСОБА_17 у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_18 (т.5 а.с.57-60).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року справу №522/20024/14-ц прийнято до провадження після розподілу (т.5 а.с.61).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_3 про виклик свідків та в задоволенні клопотання про закриття провадження в справі.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 травня 2025 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року.
Переглянувши справу в частині позову Одеської міської ради за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_3 , дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_3 ; скасування рішення суду в частині позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з ухваленням в цій частині вимог нового рішення про відмову Одеській міській раді в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна; залишення без змін рішення суду в частині позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину з огляду на наступне. 
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мала з 22 серпня 2008 року зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.5).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мав з 22 червня 2005 року зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9).
Згідно Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 грудня 2004 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира, що складалася з двох жилих кімнат жилою площею 30,5 кв.м, загальною площею 60,1 кв.м, яка відображена у технічному паспорті від 19 лютого 2004 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане на підставі договору на дольову участь в будівництві житла від 20 липня 1998 року №14, акту прийому-передачі квартири від 15 січня 2004 року №69. На підставі вказаного свідоцтва право власності ОСОБА_6 на квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 січня 2005 року; реєстраційний номер майна: 9554303 (т.1 а.с.10, 13-15, т.2 а.с.44-47).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років (т.1 а.с.6, т.2 а.с.7).
08 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на Заяві, яку ОСОБА_1 адресувала «у відповідну нотаріальну контору» про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , 1936 року народження, на день його смерті залишилося майно, що складається з ізольованої квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та будь-якого майна, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, яке ОСОБА_1 прийняла та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину (т.1 а.с.7, т.2 а.с.5).
09 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. на заяву ОСОБА_1 надано письмову відповідь, за змістом якої зазначено, що по отриманій 07 жовтня 2014 року заяві спадкова справа не заведена у зв`язку з пропуском встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини до майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 протягом шести місяців не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та не надала документи про реєстрацію свого місця проживання за однією адресою з померлим) (т.1 а.с.8). 
23 жовтня 2014 року ОСОБА_19 звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_6 за адресою квартири з 2008 року по день смерті ОСОБА_6 , визнання її спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом, визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (справа №522/20024/14-ц) (т.1 а.с.2-4).
10 грудня 2014 року Приморський районний суд м. Одеси у справі №522/20024/14-ц ухвалив в порядку заочного розгляду рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив; встановив факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2008 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; визначив ОСОБА_1 додатковий строк два місяці для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.1 а.с.26-28). 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц ОСОБА_1 надана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О., яка 24 грудня 2014 року відкрила Спадкову справу №46/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.2 а.с.2-54).
У Спадковій справі №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. видано 24 грудня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за №1856 Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , на спадщину, яка складається з ізольованої квартири загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.50-51).
Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 (реєстраційний номер обліково картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_20 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), діючою від імені громадянина Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. 26 грудня 2014 року за реєстраційним №2081, ОСОБА_21 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 678060,00 грн. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. 29 грудня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за №2097. За умовами Договору квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Рубінчик Л.О. 24 грудня 2014 року за реєстраційним №1856; право власності на квартиру було зареєстровано 24 грудня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 538152951101) (т.2 а.с.46). 
На підставі вказаного Договору купівлі-продажу від 29 грудня 2014 року в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано 29 грудня 2014 року право власності (приватна, розмір частки 1/1) ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт Федеративної Республіки Німеччина, виданий 28 листопада 2013 року) на квартиру загальною площею 60,1 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 538152951101) (т.2 а.с.47).
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року в справі №522/20024/14-ц було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року за заявою заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд заочного рішення (т.1 а.с.101).
23 листопада 2016 року Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 залучено до участі в справі в якості співвідповідача в ході розгляду справи) про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, витребування майна.
Отже, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2005 року належала на праві приватної власності ОСОБА_6 ; після смерті у 2014 році ОСОБА_6 на підставі судового рішення від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц відкрито Спадкову справу №46/2014, у якій 24 грудня 2014 року видано ОСОБА_1 на квартиру Свідоцтво про право на спадщину за законом; 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продала квартиру ОСОБА_3 ; судове рішення у справі №522/20024/14-ц скасовано 28 липня 2016 року; позов Одеською міською радою про визнання спадщини відумерлою та інші вимоги подано 23 листопада 2016 року.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України).
Спадкування за законом здійснюється у разу: відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; неприйняття спадщини за заповітом чи відмови від неї; усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; охоплення заповітом лише частини спадщини.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).
ОСОБА_6 заповіт не залишив, відтак, спадкування здійснюється за законом.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).
ОСОБА_1 не родич ОСОБА_6 
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1264 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти спадщину (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України).
ОСОБА_1 має відмінне від ОСОБА_6 зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання.
ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору протягом встановленого частиною 1 статті 1270 ЦК України строку у шість місяців з часу відкриття спадщини не звернулась.
Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_6 у строк шість місяців з часу відкриття спадщини не заведена.
ОСОБА_1 подала до суду позов та отримала судове рішення про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2008 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; визначення ОСОБА_1 додаткового строку два місяці для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
На підставі поданого ОСОБА_1 нотаріусу судового рішення відкрито спадкову справу до майна померлого ОСОБА_22 , у якій свідоцтво про право на спадщину видно ОСОБА_1 як спадкоємцю четвертої черги спадкоємців за законом.
Дані про інших спадкоємців у спадковій справі до майна померлого ОСОБА_6 відсутні.
У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (ч.1 ст.1277 ЦК України).
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ч.2 ст.1277 ЦК України).
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно – за його місцезнаходженням (ч.3 ст.1277 ЦК України).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкову справу №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 заведено 24 грудня 2014 року після надання ОСОБА_1 судового рішення від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц. 
У Спадковій справі №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_1 24 грудня 2014 року.
Отже, спадкову справу до майна померлого ОСОБА_6 заведено, у спадковій справі свідоцтво про право на спадщину за законом видано до спливу одного року з часу відкриття спадщини та, як наслідок, до настання передбаченого частиною 2 статті 1277 ЦК України строку для подання органом місцевого самоврядування заяви про визнання спадщини відумерлою. 
Спадщина набуває статусу відумерлої після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому, якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України). 
За положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб. 
За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. 
Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду дійшла до наступних висновків у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц.
Так, зокрема, вказано, що положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади. 
Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. 
Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством. 
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення. 
Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону. 
Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). 
Проаналізувавши у справі №461/12525/15-ц зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про застосування аналогії закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань. 
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право». 
Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі. 
Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію. 
Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. 
Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем. 
Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, надавши нотаріусу судове рішення від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц, зареєструвала в установленому законом порядку набуте право власності на нерухоме майно та потому здійснила його відчуження ОСОБА_23 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. 
Судове рішення від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц було скасовано вже після відчуження ОСОБА_1 набутої у спадщину квартири ОСОБА_6 та в подальшому при новому розгляді справи судовим рішенням від 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 .
За таких обставин, у розумінні правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц, з огляду на відчуження спадкового майна територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою задоволенню не підлягають.
Щодо витребування майна із чужого незаконного володіння. 
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. 
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. 
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України). 
Отже, саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц , від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). 
ОСОБА_1 здійснила відчуження квартири ОСОБА_23 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, тобто за відплатним договором.
Одеська міська рада не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, а тому у неї немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.
За таких обставин, у розумінні правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Одеської міської ради про витребування у ОСОБА_3 нерухомого майна на користь територіальної громади.
Щодо недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст.1301 ЦК України).
Спадкову справу №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 заведено 24 грудня 2014 року після подання ОСОБА_1 судового рішення від 10 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц. 
У Спадковій справі №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_1 24 грудня 2014 року.
Заочне судове рішення від 19 грудня 2014 року у справі №522/20024/14-ц скасовано ухвалою суду від 28 липня 2016 року з призначенням справи до розгляду у загальному порядку. В подальшому при новому розгляді справи судовим рішенням від 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 . 
Отже, видане ОСОБА_1 у Спадковій справі №46/2014 до майна померлого ОСОБА_6 . Свідоцтво про право на спадщину за законом є таким, що видане на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване. За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним. Смерть ОСОБА_1 на стадії апеляційного перегляду справи в силу положень частини 3 статті 377 ЦПК України не має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в цій частині вимог.
Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_24 спосіб захисту не є ефективним. 
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) за наслідками визнання договору недійсним застосовується лише в разі наявності між сторонами спору укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. 
Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені в статті 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
Дане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що зроблені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц, від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц).
Отже, правові підстави для визнання недійсним за позовом Одеської міської ради договору купівлі-продажу квартири, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , підтриману представником Логовським Віталієм Віталійовичем, в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року в частині позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна – скасувати.
В задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна – відмовити. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року в частині позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повну постанову складено 16 липня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева 

С.М.Сегеда