ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року	Львів	Справа № 607/27099/24 пров. № А/857/27523/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Гінди О.М.,
з участю секретаря судових засідань                                Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції                                                            Дзюбич В.Л.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                               20 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) підполковника ОСОБА_2 №32493 від 06 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), а провадження у справі закрити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року у справі №607/27099/24 у задоволені вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено. При цьому суд виходив із того, що позивач був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.00 год 11 листопада 2024 року для уточнення даних та проходження військово-лікарської комісії, без поважних причин на такий не прибув, а тому його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП відповідає вимогам закону.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняте нове про задоволення його позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини справи, доводи позивача проігноровано.
Стверджує, що ОСОБА_1 уточнив свої дані, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, РНОКПП, категорію обліку, фактичну адресу проживання, номер мобільного телефону тощо. Однак, будь-якої повістки на адресу позивача не надходило, будь-яких повідомлень чи дзвінків на особистий мобільний номер позивача від працівників Укрпошти щодо обов`язку з`явитись за отриманням відправлення «Повістка ТЦК» - не надходило. 
Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що при надсиланні відповідачем повістки не додержано вимог Порядку №560, зокрема не дотримано десятиденного строку.  
Також зазначає, що з незалежних від апелянта причин, рекомендованій лист із повісткою про необхідність прибуття ОСОБА_1 на 11 листопада 2024 року о 14:00 год до ІНФОРМАЦІЯ_2 не був отриманий отримувачем. Водночас відмітка про відсутність особи за адресою була проставлена не через фактичну відсутність адресата, а через неможливість поштового відділення забезпечити повідомлення особи про надходження такого листа. 
Звертає увагу, що факт надсилання повістки засобами поштового зв`язку через Укрпошту, як це зазначено в протоколі та оскаржуваній постанові, належними документами не підтверджений. Вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом, 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 прибув до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та при уточненні військово-облікових даних виявилось, що 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 30-2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» надіслано повістку засобами поштового зв`язку для прибуття в п`ятий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.00 год 11 листопада 2024 року для уточнення даних.
Відповідно до даних поштового оператора, адресоване громадянину ОСОБА_3 поштове відправлення повернулось в ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання.
ОСОБА_1 у встановлений день та час не прибув до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та не повідомив жодних поважних причин про неявку не надав підтверджуючих документів у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав.
Абзацом 7 пункту 3 частини 1 статі 22 України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” визначено, що громадяни, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Частиною 2 статті 26 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та Мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Однак, всупереч вказаним вимогам ОСОБА_1 не з`явився до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, зазначений у повістці.
Протокол було складено у присутності позивача, однак з його змісту слідує, що ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень, проте був ознайомлений зі своїми правами та з посиланням про місце, дату та час розгляду адміністративної справи, про що свідчить його власноручний підпис про отримання копії протоколу.
Згодом 06 грудня 2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_4 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення та прийняв постанову №32493 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП та наклав адміністративне стягненні у виді штрафу у розмірі 17000 грн.
За змістом оскаржуваної постанови слідує, що 02.12.2024 громадянин ОСОБА_1 прибув до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , при уточненні військово-облікових даних виявилось, що 30.10.2024 року громадянину ОСОБА_5 , відповідно до пункту 30-2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» надіслано повістку засобами поштового зв`язку для прибуття в п`ятий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14 годин 00 хвилин 11.11.2024 року, для уточнення даних та проходження військово-лікарської комісії.
Відповідно до даних поштового оператора, поштове відправлення адресоване громадянину ОСОБА_6 повернулось до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання.
У зв`язку із вищевказаним ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року №49), який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VІІ, та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу), чим здійснив порушення вимог п.5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 2 пункту 1, «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 зі змінами).
На підтвердження даних фактів відповідачем разом із відзивом на позов надано суду: копію повістки №884214, адресованої ОСОБА_1 з вимогою з`явитися 11 листопада 2025 року о 14:00 год для уточнення даних; лист національного оператора «Укрпошта» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та опис вкладення за формою 107П на ім`я ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.
Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Положеннями пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Як слідує з повістки № 884214, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 14.00 год 11 лютого 2024 року для уточнення даних.
Як видно з рекомендованого повідомлення, повістка на ім`я позивача скерована за адресою: АДРЕСА_2 . Повістка повернута відправнику у зв`язку із тим, що "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що позивач був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2025 року у справі №607/27099/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Гінда  	
Постанова у повному обсязі складена 01 вересня 2025 року.