П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/288/25	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року (суддя Ярощук В.Г., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 25.03.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, у якому позивачка просила:
- визнати протиправним і скасування наказ від 12.12.2024 №468-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним і скасувати наказ від 24.12.2024 №486-о «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 №468-о»;
- поновити позивачку на посаді Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління Державної податкової служби з 31.12.2024;
- стягнути з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2024 по дату ухвалення судом рішення;
- стягнути з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виплати належних сум, з 30.12.2024 по день фактичного розрахунку;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді начальника Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління Державної податкової служби з 31.12.2024;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 №468-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 24.12.2024 №486-о «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 №468-о».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області з 31.12.2024.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2024 по 25.03.2025 в розмірі 135268 (Сто тридцять п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 11 копійок.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині:
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області з 31.12.2024;
стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 51002 (П`ятдесят одна тисяча дві) гривні 73 копійки.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта, вивільнення позивачки відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема, позивачу запропоновано всі посади державної служби, які відповідали професійній підготовці та її професійній компетентності на які можливо було перевести. З вищенаведеного слідує, що в ГУ ДПС у Миколаївській області була відсутня можливість перевести позивачку, та як наслідок, запропонувати рівнозначні посади.
Додатково апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що Позивачка погодилась з переведенням на одну із запропонованих у пропозиції посад з умовою знаходження робочого місця в м. Південноукраїнськ, вул. Енергобудівників, 5., що свідчить про виконання ГУ ДПС у Миколаївській області обов`язку надання пропозиції про переведення державного службовця на іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 30.10.2021 було переведено на посаду начальника Южноукраїнскої державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області.
Згідно з пунктом 1 наказу відповідача від 08.11.2024 №62-ф «Про введення в дію переліку №1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області» з 11.11.2024 введено в дію перелік №1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області, затвердженого в.о. Голови Державної податкової служби України 08.11.2024.
Відповідно до цих змін зі штатного розпису виведено посаду «Начальник ДПІ Южноукраїнської державної податкової інспекції», натомість введено, зокрема, посаду «Завідувач Південноукраїнського сектору обслуговування платників Вознесенської державної податкової інспекції».
25.11.2024 позивачка отримала під особистий підпис Попередження про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та наступне звільнення, яким її попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з посади начальника Южноукраїнської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Миколаївській області не раніше ніж 30 календарних днів з моменту ознайомлення з попередженням.
Одночасно їй було надано Пропозицію на переведення на п`ять посад головного державного інспектора, в якій вона власноруч написала, що погоджується з переведенням на посаду головного державного інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області із знаходженням робочого місця в м. Південноукраїнськ, вул. Енергобудівників, 5.
Згідно з наказом відповідача від 12.12.2024 №468-о припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 25.12.2024 з посади начальника Южноукраїнської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області у зв`язку із скороченням чисельності і штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису відповідача відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
23.12.2024 позивачка подала відповідачу заяву про переведення її на посаду головного державного інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області із знаходженням робочого місця в м. Південноукраїнськ, вул. Енергобудівників, 5.
У медичному висновку від 24.12.2024 №М44Р-7Т7В-С4К4-6Р8Х зафіксовано, що позивачка у період з 24.12.2024 по 27.12.2024 була тимчасово непрацездатною.
Наказом відповідача від 24.12.2024 №486-о «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 №468-о» внесено зміни до Наказа №486-о шляхом зміни дати звільнення позивачки з « 25.12.2024» на « 30.12.2024». Підставою для внесення змін вказано листок непрацездатності від 24.12.2024 №15054885-2028036696-1.
Із Наказом №468-о і Наказом №486-о позивачка ознайомилась 30.12.2024, що підтверджується її особистими підписами на цих наказах.
Довідкою від 30.12.2024 №300/14-29-10-02-05 відповідач проінформував позивачку про суми розрахунку при звільненні станом на 30.12.2024.
Поряд з цим, згідно із розрахунковим листом позивачці у січні 2025 року було виплачено компенсацію за 5 днів щорічної основної відпустки і за 15 днів додаткової відпустки, а також лікарняні за 7 днів.
Вважаючи згадані накази про звільнення №468-о і №486-о протиправними, а також що відповідач невчасно провів виплату всіх належних виплат при звільненні, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання відповідачем вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», що проявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачці рівнозначних вакантних посад державної служби, які були введені до штатного розпису Переліком №1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області, затверджених в.о. Голови Державної податкової служби України 08.11.2024, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким, в контексті цієї справи, є спірні Наказ №468-о і Наказ №486-о.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулює Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII). 
Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно із частиною першою статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII (в редакції від 23 лютого 2021 року) висловлений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі №380/9055/22 та від 31 березня 2025 року у справі №360/48/23.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУДПС у Миколаївській області, які затверджені в.о. Голови ДПС України 05.11.2024 року, та наказу ГУДПС у Миколаївській області від 08.11.2024 року №62-ф про введення в дію цих змін до Штатного розпису, 02.12.2024 року позивачу під розписку вручено попередження про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та наступне звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VІІІ.
Проте, незважаючи на те, що позивачка має загальний стаж роботи в податкових органах понад 37 років (безперервний стаж з 01.07.1987 по 30.12.2024), з них понад 34 роки на керівних посадах (з 30.06.1990 по 30.12.2024), їй було запропоновано виключно нижчі вакантні посади в іншому населеному пункті.
Під час розгляду справи відповідач не спромігся обґрунтувати неможливість запропонувати позивачці новостворену посаду завідувача Південноукраїнського сектору обслуговування платників Вознесенської державної податкової інспекції, яка передбачена у змінах до штатного розпису відповідача, введених в дію наказом від 08.11.2024 №62-ф.
Ураховуючи наведене, є вірними висновки суду першої інстанції про недотримання відповідачем під час звільнення позивачки вимог частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ, що є належною підставою для скасування спірних наказів та поновлення позивачки на попередній роботі.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що норма частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ не забороняє суб`єкту призначення або керівнику державної служби пропонувати нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей працівника, оскільки вона не узгоджується з імперативними вимогам Закону, яким встановлено обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби. У виняткових випадках пропонується нижча посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Отож, застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, необхідно розуміти таким чином, що правомірне рішення це не будь-який бажаний для керівника державної служби варіант поведінки в рамках цього Закону, а лише той, який сприятиме належній реалізації підлеглими працівниками права на працю та доступу до державної служби.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не є суттєвими чи вагомими та такими, що у сукупності спростовують висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає. 

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.-

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                М.П.Коваль

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов