ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  904/4325/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М., 

розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Іт-Естейтс"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та
ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю    "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва",
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іт-Естейтс"
про стягнення штрафу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.          Стислий зміст позовних вимог, судових рішень, заяви про забезпечення позову, заяви про скасування заходів забезпечення позову та стислий виклад судових рішень попередніх інстанцій

1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва"  (далі - ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва", позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іт-Естейтс" (далі - ТОВ "Іт-Естейтс", відповідач, скаржник) про стягнення 3 472 480,82 грн штрафу за несвоєчасне повернення орендованого майна.

1.2.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі № 904/4325/24 позов ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Іт-Естейтс" на користь позивача 2 797 735,02 грн штрафу за несвоєчасне повернення орендованого майна та 41   966,02 грн судового збору; у решті позову відмовлено.

1.3.          Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 р. у справі № 904/4325/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

1.4.          ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про забезпечення позову, у якій просило вжити заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову у  розмірі  2 839 701,04 грн, що належать ТОВ "Іт-Естейтс" та обліковуються на рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах, виявлених у ході виконання ухвали суду.

1.5.          В обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову позивач посилався на те, що йому стали відомі обставини, які можуть свідчити про спробу відповідача ухилитися або ускладнити виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів. Зокрема, позивач вказував, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач здійснив відчуження нерухомого майна, а також здійснив зміну керівника та одноосібного учасника юридичної особи.

1.6.          На переконання позивача, наведені вище обставини свідчать про вчинення відповідачем дій, направлених на унеможливлення або ускладнення стягнення з нього, або осіб які можуть нести майнову відповідальність, грошових коштів на його користь у разі набрання законної сили судовим рішенням про задоволення позову.

1.7.          Позивач також завертав увагу суду, що у відповідача відповідно до загальнодоступних реєстрів (довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2025 № 429319211) відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, на яке може бути звернено стягнення, а тому є підстави вважати, що грошові кошти, наявні на рахунках відповідача можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, отже наявні підстави накласти арешт на кошти у розмірі ціни позову.

1.8.          Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.06.2025 (колегія суддів у складі: Кощеєв І. М., Чус О. В., Дармін М. О.) заяву ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" про забезпечення позову задовольнив; вжив заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 2 839   701,04 грн, що належать ТОВ "Іт-Естейтс" та обліковуються на рахунках в банківських або інших кредитно-фінансових установах, виявлених в ході виконання ухвали суду.

1.9.          Ухвалу суду мотивовано тим, що застосування заходу забезпечення позову, який просить вжити позивач, безпосередньо пов`язано із предметом позову, а виконання в майбутньому судового рішення у цій справі (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

1.10.          Відповідачем не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності відповідача, а також не спростовано обставини ймовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову.

1.11.          В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача на рахунках достатньої кількості грошових коштів та про наявність майна, що могло б достеменно свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в майбутньому, в разі задоволення позову. Накладення арешту на грошові кошти у межах суми заявлених позовних вимог не спричинить зупинення або припинення господарської діяльності відповідача, що матиме наслідком суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможності останнього.

1.12.          ТОВ "Іт-Естейтс" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про скасування заходу забезпечення позову, вжитого відповідно до ухвали суду від 05.06.2025.

1.13.          Заяву про скасування заходу забезпечення позову обґрунтовано тим, що надані позивачем письмові докази свідчать лише про відчуження відповідачем права власності на нерухоме майно. Однак, такі докази не є підтвердженням того, що продаж нерухомого майна спрямований відповідачем саме на унеможливлення або ускладнення виконання судового рішення. Угода щодо купівлі-продажу нерухомого майна ініційована відповідачем та готувалася сторонами такої угоди задовго до подання позову у цій справі. Передумовами для прийняття ТОВ "Іт-Естейтс"  рішення про відчуження нерухомого майна стало виключно те, що означене нерухоме майно знаходиться у промисловій частині м. Дніпра, що спричиняє складнощі у можливості здачі такого майна в оренду через економіко-ринкові чинники. На переконання відповідача, наданих до цієї заяви доказів достатньо, щоб підтвердити, що підготовка до продажу нерухомого майна розпочалася задовго до ініціації позивачем цієї судової справи. Водночас посилання позивача на обставини щодо зміни засновника та директора відповідача не можуть бути підставою для накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Іт-Естейтс", оскільки факт зміни засновника та директора юридичної особи не перебуває ні у прямому, ані у опосередкованому зв`язку із можливістю виконання судового рішення.

1.14.          Припущення позивача про те, що відповідач має намір вивести грошові кошти з банківських рахунків не обґрунтовується жодним доказом. Натомість припущення позивача про те, що у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого можна виконати судове рішення також є безпідставним, оскільки згідно з фінансовою звітністю малого підприємства за 2024 рік оборотні активи ТОВ "Іт-Естейтс" складають суму, яка значно перевищує ціну заявленого позову у цій справі.

1.15.          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 2025 (колегія суддів у складі: Кощеєв І. М., Чус О. В., Дармін М. О.) відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Іт-Естейтс" про скасування заходу забезпечення позову.

1.16.          Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутні і відповідачем до заяви не додано належних у розумінні процесуального закону доказів, які б свідчили про зміну обставин спірних правовідносин та які б вказували на необхідність скасування вжитих заходів забезпечення позову, з дотриманням балансу інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

1.17.          Відповідачем не спростовані підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми. Також не обґрунтовано яким чином накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права. Відповідачем не зазначено про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

2.          Стислий виклад вимог касаційних скарг

2.1.1.          ТОВ "Іт-Естейтс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 904/4325/24; 
- ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково- дослідного інституту будівельного виробництв" про забезпечення позову від 04.06.2025;
- скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025. 

3.          АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

3.1.1.          Касаційна скарга ТОВ "Іт-Естейтс" подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

3.1.2.          На обґрунтування доводів касаційної скарги ТОВ "Іт-Естейтс"  посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, положень статей 3, 73, 74, 136, 137 ГПК України.

3.1.3.          Скаржник вважає, що апеляційний господарський суд не в повній мірі врахував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 та у постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, від 04.06.2025 у справі № 904/3993/19 (904/4429/24), від 03.06.2025 у справі № 925/120/25, від 28.05.2025 у справі                       № 922/3220/24, від 19.05.2025 у справі № 916/1431/24, від 30.05.2025 у справі                  № 916/3227/24. 

3.1.4.          На переконання відповідача, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що позивачем не подано до суду належних доказів, з якими діюче законодавство пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави. Як і не надав доказів, що існує обґрунтована загроза того, що на момент виконання рішення суду на розрахункових рахунках ТОВ "Іт-Естейтс" будуть відсутні грошові кошти для виконання рішення у справі.

3.1.5.          Скаржник також наголошує на тому, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися його доводи в частині того, що факт зміни засновника та директора юридичної особи (відповідача) не перебуває у логічному зв`язку  із можливістю виконання судового рішення.

3.1.6.          На думку скаржника, при ухваленні рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову суд апеляційної інстанції проігнорував засади змагальності сторін та визнав доведеними обставини, які не підтверджені позивачем жодними належними та допустимими доказами. При цьому, повністю проігнорував те, що такі припущення позивача спростовані доказами, які надані відповідачем.

3.1.7.          У цьому контексті скаржник наголошує на ігноруванні судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду в частині того, що для вжиття заходів забезпечення позову важливим є момент об`єктивного існування ризиків, які зокрема визначені, зокрема у частині другій статті 136 ГПК України та необхідності їх підтвердження відповідними доказами.

3.1.8.          Також скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не забезпечив рівності учасників процесу. Зокрема, заяву позивача про забезпечення позову від 04.06.2025 розглянуто судом у найкоротші терміни (повний текст відповідної ухвали про забезпечення позову виготовлений та надісланий через "Електронний суд" 05.06.2025). Натомість заява відповідача про скасування заходу забезпечення позову від 10.06.2025 в порушення вимог частини другої статті 145 ГПК України призначена до розгляду лише на 24.06.2025 (повний текст оскаржуваної ухвали надісланий через "Електронний суд" лише 27.06.2025).

3.2.          Доводи інших учасників справи

3.2.1.          ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" у відзиві на касаційну скаргу відповідача заперечує викладені в ній доводи і просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

4.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.3.          У зв`язку з відпусткою судді Власова Ю. Л., склад судової колегії касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5.          Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

5.1.          Предметами касаційного перегляду у цій справі є: 1) ухвала апеляційного господарського суду від 05.06.2025, якою задоволено заяву позивача та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову; 2) ухвала суду апеляційної інстанції від 24.06.2025 про відмову у задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, Верховний Суд зазначає таке

5.2.          Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

5.3.          Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

5.4.          Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

5.5.          Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

5.6.          Колегія суддів зазначає, що правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 (на яку посилається скаржник), у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 910/1686/24, від 26.08.2024 у справі № 922/1454/24 тощо.

5.7.          Відповідно до пункту першого частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

5.8.          Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

5.9.          Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (правова позиція, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі                 № 753/22860/17).

5.10.          Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

5.11.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловила позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

5.12.          При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

5.13.          Такі ж за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

5.14.          Слід також зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

5.15.          При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (висновок, який викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

5.16.          Вимогами частини четвертої статті 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

5.17.          Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

5.18.          Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

5.19.          Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

5.20.          У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 (на яку посилається скаржник) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

5.21.          У означеній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

5.22.          Обранням належного відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 921/333/23).

5.23.          У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

5.24.          Суд зазначає про те, що наведений у зазначеній вище постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

5.25.          У вирішенні спірного питання означеного скаржником Верховний Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує абсолютного алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

5.26.          Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою позивач вказував на наявність дій які можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду. Позивач наголошував на тому, що такі дії полягають у тому, що відповідач здійснив відчуження нерухомого майна, а також здійснив зміну керівника та одноосібного учасника юридичної особи, якою є ТОВ "Іт-Естейтс".

5.27.          Надаючи оцінку необхідності забезпечення позову у цій справі з наведених ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" мотивів, апеляційний суд виснував наявність підстав для такого забезпечення, зазначивши, що заявлені заходи забезпечення безпосередньо пов`язані із предметом позову, а виконання в майбутньому судового рішення у цій справі (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

5.28.          Зокрема, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з такого:
- виконання в майбутньому судового рішення у цій справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості, відтак арешт грошових коштів, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, матиме наслідком збереження грошових коштів для подальшого виконання рішення суду в разі задоволення майбутнього позову;
- наведені позивачем обставини в сукупності, за висновками суду, достатньо обґрунтовано підтверджують припущення заявника про наявність обставин, що можуть утруднити захист прав заявника за наслідками подання позову, що унеможливить досягнення його мети звернення з таким позовом до суду - захисту порушених прав і інтересів позивача;
- вид забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ "Іт-Естейтс", оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним;
- можливість накладення арешту на грошові кошти в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів, є для майбутнього позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог;
- позивач (заявник) належним чином обґрунтував, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, причини свого звернення із заявою про забезпечення позову, а також те, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;
- забезпечення позову, про застосування якого судом просить позивач, щодо арешту грошових коштів відповідає позовним вимогам, на забезпечення яких останній просить вжити відповідний захід забезпечення позову (позивач згідно з прохальною частиною заяви просить накласти арешт на грошові кошти в межах суми 2 839 701,04 грн);
- судом також враховано співвідношення права (інтересу), за захистом якого позивач звернувся до суду, та наслідків вжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, про застосування якого він просить;

- судом також надано оцінку тому, що запропонований заявником захід забезпечення позову не матиме наслідком втручання у господарську діяльність ТОВ "Іт-Естейтс", як і не припинить існування будь-яких прав на наявне у нього майно.

5.29.          За висновком суду апеляційної інстанції, критерій обґрунтованості заявленого заявником заходу забезпечення досягається наявністю фактичних обставин, з якими пов`язаний захід забезпечення та переконливістю доводів, якими мотивована заява, та доказів, що подані на підтвердження таких доводів; адекватність такого заходу відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, з урахуванням того, що невжиття може призвести до втрати ефективності та актуальності заявлених вимог чи значного утруднення їх виконання; співмірність обраного заходу забезпечення полягає в тому, що негативні наслідки, які можуть настати внаслідок невжиття заходів забезпечення, пересилюють ті наслідки, які стосуються накладення арешту на кошти на період розгляду справи.

5.30.          Отже, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що прийняте судом апеляційної інстанції судове рішення не суперечить та узгоджується з актуальними правовими висновками Верховного Суду, які викладені вище у цій постанові.

5.31.          Водночас посилання ТОВ "Іт-Естейтс" щодо неможливості забезпечення позову без встановлення фактичних обставин, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання перед позивачем із посиланням на численні висновки Верховного Суду, колегія суддів відхиляє з огляду на їх нерелевантність. По-перше, оскільки у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанцій встановив наявність фактичних обставин, які підтверджують існування ризиків утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення майбутнього позову, а також дійшов висновку про достатню обґрунтованість заяви про забезпечення позову з огляду на її відповідність критеріям співмірності, адекватності та зв`язку з предметом спору. По-друге, посилання скаржника на численні постанови Верховного Суду є лише фактично цитуванням загальних сформованих висновків Суду щодо застосування заходів забезпечення позову безвідносно до фактичних обставин спору, за яких Верховний Суд робив такі висновки.

5.32.          Враховуючи наведене, Верховний Суд, діючи в межах повноважень, передбачених статтею 300 ГПК України, перевіривши у межах касаційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення у частині задоволення заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що висновки суду апеляційної інстанції є правомірними та узгоджуються з вимогами статей 136 - 139 ГПК України.

5.33.          Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову, Верховний Суд зазначає таке

5.34.          Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 145 ГПК України.

5.35.          Відповідно до частин першої, четвертої статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. 

5.36.          Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

5.37.          Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

5.38.          Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Такий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 15.08.2019 із справи № 15/155-б, від 28.05.2025 у справі №    916/4912/24 та від 06.08.2025 у справі № 910/15790/23.

5.39.          Так, ТОВ "Іт-Естейтс" в порядку статті 145 ГПК України звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

5.40.          В обґрунтування заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 заявник зазначив про те, що надані позивачем письмові докази (щодо інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) свідчать лише про відчуження відповідачем права власності на нерухоме майно. У свою чергу, такі докази не є підтвердженням того, що продаж відповідачем нерухомого майна був спрямований на унеможливлення або ускладнення виконання судового рішення у випадку, якщо таке судове рішення буде ухвалене на користь позивача. Водночас посилання позивача на обставини щодо зміни засновника та директора відповідача не можуть бути підставою для накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Іт-Естейтс", оскільки факт зміни засновника та директора юридичної особи не перебуває ні у прямому, ані у опосередкованому зв`язку із можливістю виконання судового рішення.

5.41.          Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції врахував, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позову судом обґрунтована тим, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, що є вимогою майнового характеру, можливість відповідача в будь-який момент, як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позову є адекватним, розумним та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, не виходить за межі предмету спору та не впливає на права осіб, які не є учасниками спору у цій справі, має обмежений характер та термін його застосування судом.

5.42.          Водночас відповідачем не спростовані підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми. Заявником не обґрунтовано та не доведено, яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права. Тобто, не довів, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

5.43.          Позивач не спростував обставин щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у справі про задоволення позову в разі невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах спірної суми.

5.44.          У вирішенні доводів скаржника Верховний Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і скасовуються (можуть бути скасовані) в порядку, визначеному статтею 145 ГПК України. За клопотанням учасника справи суд також може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (частина перша статті 143 ГПК України).

5.45.          Зазначене є додатковою гарантією прав учасника, який за умови виникнення, зміни та / або припинення певних обставин, вправі звернутися до суду та поставити на вирішення питання про скасування (чи заміну) відповідного заходу забезпечення позову.

5.46.          Як вже зазначено вище, у цій справі ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову постановлена за результатами розгляду заяви відповідача. Тобто саме на відповідача (заявника) покладається тягар доведення необхідності здійснення судом такого скасування.

5.47.          Верховний Суд зазначає, що під час розгляду клопотання / заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює законність та правомірність вжиття таких заходів забезпечення позову (як було здійснено судом апеляційної інстанції в цій справі), а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

5.48.          Застосування конструкції скасування заходів забезпечення позову дозволяють вчасно реагувати на зміну чи припинення певних обставин, сприяючи захисту прав учасників процесу, однак не передбачає перегляду відповідної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову на предмет її правомірності.

5.49.          Зміст оскаржуваної ухвали свідчить, що суд апеляційної інстанції у повній мірі надав оцінку заяві ТОВ "Іт-Естейтс", якою останнє обґрунтовує необхідність у скасуванні заходів забезпечення через конструкцію застосування статті 145 ГПК України, та дійшов висновку щодо недоведення існування обставин, які в розумінні статті 145 ГПК України можуть бути підставами для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 05.06.2025.

5.50.          За таких обставин Верховний Суд вважає, що здійснене судом апеляційної інстанції правозастосування статті 145 ГПК України є правильним та не суперечить положенням статті 15 цього Кодексу.

5.51.          Наведені ж відповідачем у касаційній скарзі доводи про те, що застосований у цій справі захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача є непропорційним заходом, який призводить до надмірного обмеження його прав і можливостей, порушує баланс інтересів сторін та права третіх осіб, а тому підлягає скасуванню, фактично спрямовані на переоцінку судового рішення (ухвали суду апеляційної інстанції про забезпечення позову) та є намаганням добитися інших висновків з тих самих питань, які б задовольняли відповідача, що є недопустимим.

5.52.          Щодо доводів скаржника, які викладені у пункті 3.1.8. цієї постанови Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 145 ГПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

5.53.          Отже, вказаними нормами ГПК України установлений порядок та строки розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову (не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду).

5.54.          В той же час ГПК України визначено окремий порядок та строки розгляду заяви про забезпечення позову та окремий порядок і строки розгляду заяви про скасування забезпечення позову. При цьому такий порядок та строки не є тотожними.

5.55.          Матеріали справи свідчать про те, що заява відповідача про скасування заходу забезпечення позову надійшла до суду 10.06.2025 та призначена судом апеляційної інстанції до розгляду лише на 24.06.2025.

5.56.          Верховний Суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

5.57.          Верховний Суд звертає увагу, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 309 ГПК України).

5.58.          У вирішенні цього питання колегія суддів враховує, що зазначені вище порушення норм частини другої статті 145 ГПК України, яких припустився суд апеляційної інстанції, не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки наразі такі порушення жодним чином не призвели до неправильного вирішення справи або до ухвалення незаконного рішення, що передусім зумовлено обґрунтованою відмовою апеляційного суду в задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.06.2025.

5.59.          Разом з тим, наводячи відповідні обґрунтування, скаржник не обґрунтував, яким чином не дотримання судом апеляційної інстанції у повній мірі строків розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, вплинуло та/або могло вплинути на законність оскаржуваного судового рішення і перебувають поза розумними межами строку розгляду справи, які визначені у статті 2 ГПК України.

5.60.          Відповідно, суд касаційної інстанції відхиляє доводи ТОВ "Іт-Естейтс" у цій частині.

5.61.          Стосовно доводів скаржника про неповноту дослідження обставин справи і неправильну оцінку доказів суд вважає, що в цій частині доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та від 24.06.2025 у справі № 904/4325/24 ухвалено без додержанням норм процесуального права, та зводяться лише до твердження про необхідність переоцінки доказів у справі.

5.62.          Всі означені у касаційній скарзі доводи ТОВ "Іт-Естейтс" були предметом дослідження також і в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи і доказам, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

5.63.          Відтак, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та від 24.06.2025 у справі № 904/4325/24, оскільки вони фактично зводяться до заперечення відповідачем установлених судом апеляційної інстанції обставин справи та тверджень про не дослідження апеляційним судом доказів і надання доказам неправильної оцінки, без урахування меж касаційного перегляду та повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України.

5.64.          За сукупності наведених обставин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження і підстави для зміни чи скасування оскаржуваних ухвал суду апеляційної інстанції відсутні.

5.65.          Доводи ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва", викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

5.66.          Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України», від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

5.67.          Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

6.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2.          Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3.          З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу ТОВ "Іт-Естейтс" слід залишити без задоволення.

6.4.          З огляду на викладене у розділі 5 цієї постанови Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки оскаржувані ухвали прийняті судом апеляційної інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

7.          Судові витрати

7.1.          Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іт-Естейтс" залишити без задоволення, а ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 904/4325/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                І. Бенедисюк

Суддя                                                                                І. Булгакова

Суддя                                                                                Т. Малашенкова