31.07.25
22-ц/812/1447/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Миколаїв

справа №216/7388/24
провадження №22-ц/812/1447/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Шурмою Є. М.,
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Козадаєва В. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко Х. В. у приміщенні суду у селищі Казанка Миколаївської області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі – ТОВ «Юніт Капітал» або Товариство) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
17 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір №639062409 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній надано кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 22 000 грн. 
На підставі вказаної домовленості ОСОБА_3 17 травня 2021 року отримала на банківську картку № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 22 000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на день подання позовної заяви утворилася загальна заборгованість у сумі 105 551,31 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 21 998,16 грн та заборгованості по відсотках у сумі 83 553,15 грн, які нараховані в у тому числі на підставі ст.625 ЦК України.
Позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 31 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором                     від 17 травня 2021 року у сумі 76 205,63 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №157 від 26.10.2021.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 105 551,31 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023.
04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та                                           ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на суму 105 551,31 грн, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу та актом прийому-передачі реєстру боржників.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 105 551,31 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що договір факторингу №28/1118-01, за яким відбулося первісне відступлення права вимоги за кредитним договором №639062409 від 17.05.2021, було укладено між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, тобто за два з половиною роки до укладення кредитного договору між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 . Вказане свідчить про те, що предметом останнього не момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №639062409 від 17.05.2021, що у свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором. З урахуванням зазначеного відповідачка вважала, що позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором №639062409 від 17.05.2021.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2025 року позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено.
З ОСОБА_3  на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №639062409 від 17.05.2021 у сумі                                   105 551,31 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 21 998,16 грн та заборгованості по відсотках у сумі 83 553,15 грн. 
Також з відповідачки на користь ТОВ «Юніт Капітал» стягнуто судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами набуття права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором та наявність заборгованості за ним.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову або зменшити розмір стягнення до суми, що не перевищує подвійного розміру отриманого кредиту.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що загальна сума нарахованих процентів, штрафів і пені не може перевищувати подвійну суму кредиту.
Також суд припустився помилки, не взявши до уваги норми статті 12 вказаного Закону, яка передбачає наявність графіку платежів за кредитним договором. Відсутність такого графіка позбавляє споживача можливості розуміти структуру зобов`язання та планувати свої фінанси, що є порушенням прав споживача. 
Крім того відповідачка вказувала, що вона не була повідомлена про заміну кредитора, що порушує її право на інформацію.
До того ж вона наголошувала на тому, що умови договору є непрозорими та складними, містять правовий дисбаланс і вводять споживача в оману, що порушує принципи добросовісності, визначеної законодавством про захист прав споживачів. Відповідачка зазначала, що вона не заперечує наявність зобов`язання, проте, вважала нараховану суму необґрунтовано завищеною.
Судом першої інстанції не було враховано факту часткового списання боргу на суму 10 000 грн.
Суд не забезпечив участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чим порушив її право на захист, гарантоване ст.6 Європейської конвенції з прав людини, та процесуальні норми ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Фактичні обставини справи

17 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) уклали договір кредитної лінії №639062409, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 22 000 грн зі сплатою процентів за користування коштами.
У пункті 1.7 Договору сторони визначили, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладання договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Сторони погодили, що встановлений в п.1.7 Договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена (пункт 1.8 договору).
У п. 1.9.1 зазначено, що виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Згідно з п. 1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (п.1.9.3 договору).
Також, посилаючись на положення ст. 212 ЦК України сторони договору домовилися, що відкладальною обставиною за цим договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Пунктом 1.11 договору передбачено, що основна сума кредиту має бути повернута не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернута не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.12.1 договору, але у будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти у будь-який час.
Пункт 1.12 договору визначає, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
1.12.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (пункт 1.13 договору).
Згідно з п.4.3 Договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Зміст договору свідчить, що сторонами було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Вказаний договір був підписаний електронними підписами сторін, зокрема, ОСОБА_4 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7FM65. 
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_4 в сумі 22 000 грн підтверджується платіжним дорученням від 17 травня 2021 року та довідкою АТ «ТаскомБанк» про зарахування коштів на банківську картку.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» строком на один рік договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» (надалі – Фактор) права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним Додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.
Додатковими угодами строк дії цього договору було продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №157 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_4 на суму 76 205,63 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого з урахуванням додаткових угод закінчується 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило  ТОВ «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних  реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_4 на суму 105 551,31 грн.
04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язалася відступити ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Також умовами зазначеного договору сторони передбачили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання ними акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників.
Відповідно до реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників від 04.09.2024 до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 105 551,31 грн.
З виписки з особового рахунку ОСОБА_4 та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що відповідачка мала заборгованість за кредитним договором від 17 травня 2021 року станом на 23 грудня 2021 року у сумі 105 551,31 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 21 998,16 грн та заборгованості по відсотках у сумі 83 553,15 грн.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 28 серпня 2024 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Юніт Капітал» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_3 кредитним договором від 17 травня 2021 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості в розмірі 105 551,31 грн. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними в повному обсязі.
Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з таким висновком, виходячи з наступного.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 2.2.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язувалася повернути суму кредиту та нараховані проценти у строки, передбачені договором. 
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З досліджених доказів вбачається, що сторони погодили, що строк кредитування за кредитним договором становить 30 днів від дати отримання кредиту, який може бути продовжений ще на 90 днів.
За такого з урахуванням вимог договору розмір процентів за 120 днів (до 16 вересня 2021 року) становив 60 715,20 грн – 10 469,16 грн сплачених відповідачкою = 50 246,04 грн заборгованість відповідачки за процентами.
За період з 16 вересня 2021 року до 23 грудня 2021 року 3% річних за вимогами ст.625 ЦК України з суми 72 244,20 грн (21 998,16 грн заборгованість за кредитом + 50 246,04 грн заборгованість за процентами) становлять 587,85 грн.
Посилання позивача на те, що умовами договору передбачено нарахування відсотків за ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 1.7.2 договору кредитної лінії від 17.05.2021, колегія суддів відхиляє, бо вказаний пункт відсутній у договорі. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає частково слушними доводи апеляційної скарги відповідачки про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення суду в бік зменшення розміру кредитної заборгованості.
Що стосується посилань відповідачки на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував вимоги ст.12 та 21 Закону України «Про споживче кредитування», які передбачають, що при укладенні договору споживчого кредиту обов`язковим є складення графіку платежів та, що загальна сума нарахованих процентів, штрафів і пені не може перевищувати подвійну суму кредиту, то колегія суддів їх відхиляє.
У вказаній відповідачкою статті 12 наведеного вище Закону вказано, що у випадку надання кредиту у вигляді кредитної лінії графік платежів може не надаватися. У статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не міститься норми такого змісту, як вказала відповідачка.
Стосовно тверджень відповідачки про те, що вона не була повідомлена про заміну кредитора, що є порушенням її прав, то вказане не впливає на її обов`язок погашення кредиту, у зазначеному нею випадку на користь первісного кредитодавця.
Щодо посилань відповідачки на те, що умови договору є непрозорими та складними, то колегія суддів вважає, що сторони договору є вільними в його укладенні, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідачка, ознайомившись з умовами договору про кредитну лінію, підписала його, погодившись з викладеними умовами, а тому має їх виконувати. Правом відмови від кредитного договору протягом 14 календарних днів з дня його укладення вона не скористалася.
Що стосується тверджень відповідачки про те, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, бо суд не забезпечив участь її представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції, то вони є хибними, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Матеріали справи свідчать, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи, який відбувся 29 травня 2025 року. Крім того, вона у письмовому вигляді виклала свої аргументи щодо непогодження її з вимогами позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал».
Викладені відповідачкою у відповіді на відзив на апеляційну скаргу підстави непогодження її з рішенням суду першої інстанції колегія суддів не розглядає, бо суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – зміні.

Щодо судових витрат 

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідачки, змінив рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача на 68%, то наявні підстави для відшкодування відповідачкою позивачу понесених ним судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції у вигляді судового збору у сумі                       1647,23 грн та витрат за професійну правничу допомогу у сумі 4080 грн. Позивач у свою чергу повинен відшкодувати відповідачці судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1162,75 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2025 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №639062409 від 17 травня 2021 року у сумі 72 244,20 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 21 998,16 грн та заборгованості за відсотками у сумі 50 246,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 587,85 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1647,23 грн та витрати за професійну правничу допомогу у сумі 4080 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1162,75 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О. В. Локтіонова

 Судді         Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повна постанова складена 31 липня 2025 року.