П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 567/1864/24
Провадження № 22-ц/4815/578/25

Головуючий у Острозькому районному суді
Рівненської області: суддя Венгерчук А.О.
Скорочене рішення суду першої інстанції ухвалено
27 січня 2025 року в м. Острог 
Рівненського району Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 05 лютого 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал";
відповідач: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи:
позивача – адвокат Городніщева Єлизавета Олегівна;
відповідача – адвокат Нікітюк Павло Михайлович;

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Нікітюка Павла Михайловича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

       У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (далі – ТОВ "ФК "Фінтраст Україна") звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3986715 від 17 вересня 2023 року у сумі 166 308 гривень.
       Свої вимоги позивач мотивував тим, що за укладеним в електронній формі кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Лінеура Україна" (далі – ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь останнього в судовому порядку.
       Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 27 січня 2025 року позов ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 600 гривень, з яких: 23 300 гривень – заборгованість за кредитом, 23 300 гривень – заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" судовий збір у розмірі 678,76 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
       На рішення суду представником позивача – адвокатом Городніщевою Є.О. подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
       На її обґрунтування вказувалося, що заявник погоджується з висновками суду першої інстанції в частині правильності встановлення обставин справи. Зокрема, визнає, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису і що цей договір відповідає вимогам законодавства про електронну комерцію. У момент укладення такого договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, що згідно з Цивільним кодексом України породило між ними відповідні права та обов`язки. 
Також погоджується з тим, що суд правильно встановив факт відступлення права вимоги. 
Крім того, обґрунтованим вважає висновок суду про те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за споживчим кредитом, укладеним 17 вересня 2023 року, а у зв`язку з цим вимоги нового кредитора є законними. 
Проте заявник не згодна в частині відмови у задоволенні вимог відносно суми заборгованості за процентами, нарахованими за первісним кредитором в сумі 115 048 гривень та нарахованими позивачем процентами за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року за 60 календарних днів загальною сумою 27 960 гривень, право нарахування яких відповідає вимогам ст.ст. 512, 514, 1054, 1077, 1078 ЦК України. Зважала на те, що в спірних правовідносинах нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. 
Також особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" витрат з судового збору у сумі 678,76 гривень та з відмовою у задоволенні витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.
       З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 166 308 гривень, з яких: сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) – 23 300 гривень; за процентами, нарахованими первісним кредитором – 115 048 гривень; за процентами, нарахованими ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" за 60 календарних днів за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року в сумі 27 960 гривень; сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень. 
При цьому просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 633,60 гривень та витрати на правничу (правову) допомогу в апеляційній інстанції у сумі 4 000 гривень.
       У поданому відзиві представник відповідача просить оскаржуване рішення залишити без змін як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 3986715, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 23 300 гривень. 
Згідно з пунктом 1.3 договору строк кредиту становить 360 днів (з 17 вересня 2023 року по 11 вересня 2024 року), а періодичність платежів зі сплати процентів — кожні 30 днів.
На підставі погоджених умов, викладених у пункті 2.1 договору, ТОВ "Лінеура Україна" надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , зазначеної відповідачем під час укладення договору. 
Відповідно до пункту 3.1 договору проценти, що нараховуються, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом протягом строку дії договору, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод "факт/факт"). 
Пунктом 1.4.1 договору передбачено стандартну процентну ставку в розмірі 2 % на день, яка застосовується в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.3 договору.
       Відповідно до зазначених умов договору ТОВ "Лінеура Україна" належним чином виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 та надало йому кредит у сумі 23 300 гривень шляхом зарахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення".
       24 травня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до умов якого останньому було відступлено право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 138 348 гривень, яка складається з 23 300 гривень - тіло кредиту, а 115 048 гривень - нараховані відсотки. 
Решту заборгованості за відсотками в розмірі 27 960 гривень, яка складає частину заявлених до стягнення грошових сум, нараховано новим кредитором. 
       Згідно з ч.ч. 1–3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
       За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
       Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
       Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
       Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
       Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Проте апеляційний суд не може погодитись з висновками про застосування при вирішенні правовідносин щодо стягнення заборгованості за відсотками положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" разом із правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі №902/417/18. 
       Так, зазначена матеріально-правова норма пов`язується з неустойкою за невиконання зобов`язань за договором. Позивачем же заявлено до стягнення розмір тіла та процентів за кредитним договором. Також і у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду досліджувалося питання про покладення на особу відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України), а не стягнення обумовлених кредитних договором відсотків. 
       Тобто суд попередньої інстанції помилково ототожнив проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору, з компенсацією (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. 
       При цьому колегія суддів зважає на відсутність підстав для стягнення нарахованих новим кредитором відсотків.
       За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
       Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
       Станом на час пред`явлення позову заборгованість відповідача складала 166 308 гривень, з яких: 23 300 гривень тіла кредиту, 115 048 гривень нарахованих первинним кредитором та 27 960 гривень нарахованих новим кредитом відсотків.
       Відповідно до п.1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Лінеура Україна" (клієнта) за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.
       Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.
       Натомість в договорі факторингу визначено перелік договірної термінології, що використовуються в ньому.
       З огляду на відповідні терміни заборгованість - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.
       Разом з тим право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
       Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.
За цих обставин оскаржуване рішення не може залишатись чинним. 
Змінюючи розподіл судових витрат в справі, колегія суддів виходить із того, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають встановленим для цього законодавчим засадам. 
       Витрати на правничу допомогу несе кожна сторона, якщо допомога не надається за рахунок держави. Після розгляду справи такі витрати розподіляються разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат визначається згідно з договором про правничу допомогу та підтверджується доказами (опис робіт, рахунки, витрати тощо). Суд враховує для оцінки витрат складність справи, час, обсяг послуг, ціна позову, значення справи для сторони. Суд може зменшити витрати, якщо вони є неспівмірними, за клопотанням іншої сторони, яка має довести не співмірність (ст. 137 ЦПК України).
       Між тим розподіл витрат відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України залежить й від обґрунтованості та пропорційності витрат, поведінки сторін у процесі (зловживання правами, затягування), спроб вирішення спору мирним шляхом.
       Проте наявні в матеріалах справи відповідні докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційними до складності справи для адвокатів і виконаних ними робіт, а також позовним вимогам.
       Представництво адвокатом здійснювалось в типовій справі незначної складності, де позивачем є її довіритель, а спір виник із стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з одного боржника, із досить великої кількості в інших судових справах, з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких заявлено тотожні вимоги. 
       Отже, заявлена до стягнення сума грошових витрат є очевидно завищеною і підлягає зменшенню, позаяк виконані адвокатами роботи не потребували багато часу та були не складними.
       Тому апеляційний суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу за послуги адвоката в суді попередньої та апеляційної інстанцій, з урахуванням результатів перегляду справи апеляційним судом, повинен становити 3 000 гривень.
       При цьому понесений позивачем судовий збір слід компенсувати за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 5 037,85 гривень (138348*(2422,40+3633,60)/166308).
       Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" – адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити частково.
Скасувати рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 січня 2025 року.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 348 (сто тридцять вісім тисяч триста сорок вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" судовий збір у розмірі 5037 (п`ять тисяч тридцять сім) гривень 85 копійок та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"; код ЄДРПОУ 44559822; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2.
Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено: 24.06.2025

Головуючий:                                                 С.В. Хилевич

Судді:                                         Н.М. Ковальчук

С.В.Боймиструк