ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р. 	Справа № 520/34004/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.03.25  по справі № 520/34004/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні; зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 133335 грн. (сто тридцять три тисячі триста тридцять п`ять гривень).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем остаточний розрахунок при звільненні проведено з порушенням строків, встановлених статтею 116 КЗпП, а тому він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку відповідачем здійснено не було. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 133335 (сто тридцять три тисячі триста тридцять п`ять) грн.
Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ 38631015) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1066 (одна тисяча шістдесят шість) грн. 68 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки позивач був звільнений зі служби 29.06.2021, тоді як до суду звернувся лише 11.12.2024. Лист відповідь отримав 27.11.2024 (момент коли позивач почав цікавитись своїм правом), а повинен був звернутись 13.07.2024 (3 місяці від дати винесення рішення), тобто процесуальний строк є пропущенним, навіть з урахуванням положень ст. 233 КЗпП. Також зазначив, що судом першої інстанції не вірно проведено розрахунок середньоденного заробітку позивача, а саме розраховано його з урахуванням отриманої у квітні 2021 року допомоги на оздоровлення. Тому сума середньоденного розрахунку вказана позивачем і судом першої інстанції у розмірі 740,75 грн, хоча вірною сумою є 498,45 грн.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 29.06.2021 №253о/с виключено з кадрів ДСНС України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №520/37263/23, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених сум, за періоди: з 29.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених сум, за період з 01.01.2021 по 29.06.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №520/37263/23 змінено, викладено другий та третій абзац резолютивної частини цього рішення в наступній редакції:
"Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошового забезпечення з 01.01.2020 по 29.06.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8, м. Харків, 61013, код ЄДРПОУ 38631015) здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням раніше сплачених сум, за періоди: з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії."
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №520/37263/23 залишено без змін.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №520/37263/23 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024, 15.11.2024 відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення в розмірі 46049,69 грн.
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Ця позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.
Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, а також не установлено правових наслідків недотримання такого строку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 за № 2352-ІХ, яка була чинною на час звільнення позивача зі служби), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною першою цієї статті встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Тож у випадку встановлення порушення роботодавцем вищевказаних норм та наявності для застосування до останнього наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав працівника буде стягнення з такого роботодавця суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) (п.п. б п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 100).
Згідно з абзацом 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 за № 260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
З копії витягу з наказу (по особовому складу) Головного управління ДСНС України у Харківській області №253 вбачається, що капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника караулу 61-ДПРЧ м. Барвінкове, 29 червня 2021 року виключено з кадрів ДСНС Укаїни та всіх видів забезпечення.
Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є квітень 2021 року та травень 2021 року (61 календарний день).
Згідно з довідкою таб. №3618624 виданої на ім`я ОСОБА_1 у квітні 2021 року грошове забезпечення позивача становило 15203,01 грн (за вирахуванням із грошового забезпечення позивача у квітні 2021 року матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 14780,00 грн, що є одноразовою виплатою відповідно до приписів п.п. б п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 100), у травні 2021 року - 15203,01 грн .
Отже, середньоденна заробітна плата позивача – 498,46 гривень ((15203,01 грн+15203,01 грн)/61 днів).
За змістом позову (де позивачем наведено конкретний розрахунок) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги кількість днів затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням обмежень ст.117 КЗпП України, обчислюється множенням показника середньоденної заробітної плати на 180 днів на вимогу позивача.
Так, ураховуючи приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 30.06.2021 (з дня, наступного за датою звільнення) по 15.11.2024 (день остаточного розрахунку з позивачем по рішенню суду від 03.06.2024 у справі №520/37263/23), але не більше ніж 180 днів, як визначено позивачем, становить 89722,80 грн (498,46 грн х 180 днів).
Водночас колегія суддів зауважує, що обчислення позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 133335 грн є помилковим, оскільки відповідний розрахунок в позові позивачем здійснено з огляду на суму грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням (квітень та травень 2021 року) з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 14780,00 грн, що є одноразовою виплатою і не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до приписів п.п. б п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 100.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказаного вище судом першої інстанції не враховано, що призвело до невірно розрахованої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, що є підставою для зміни рішення Харківского окружного адміністративного суду з підстав та мотивів його прийняття шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 наступним чином: "зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 89722,80 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять дві гривні 80 коп.) грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірно розрахованої позивачем та судом першої інстанції суми середньоденної заробітної плати, наслідком чого є невірно розрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, у вказаній частині приймаються колегією суддів у якості належних.
Стосовно доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду визначеного ч 5 ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум, що належать позивачу та повинні були бути виплачені у день звільнення, а саме з 29.06.2021.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП (в редакції до 19.07.2022) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 117 КЗпП у редакції Закону України від 01 липня 2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-ІХ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Як встановлено судовим розглядом, між сторонами існували спори щодо виплати належних працівникові сум при звільненні, які вирішено рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року № 520/37263/23, та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі № 520/37263/23, яка набрала законної сили 03.06.2024 (щодо перерахунку грошового забезпечення).
Виплата грошового забезпечення в розмірі 46049,69 грн на підставі вищевказаних судових рішень проведена позивачу 15.11.2024.
Посилання апелянта, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, є помилковим, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.
Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
У постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі № 420/14777/22 зазначено про те, що положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною першою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022).
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною другою цієї ж статті встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Таким чином, для звернення до суду з трудовим спором встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
В постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду, з`ясовуючи питання про те, чи можна вважати середній заробіток за час вимушеного прогулу складовою заробітної плати та чи поширюється на вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу положення частини першої статті 233 КЗпП України про тримісячний строк звернення до суду, дійшла таких правових висновків.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
Спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.
Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.
Таким чином, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.
Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні (на виконання рішення суду), та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з цим позовом.
Аналогічна правова позиція щодо строків звернення до суду в даній категорії справ застосовується Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 серпня 2022 року та від 08 листопада 2022 року у справах № 380/6129/20 та № 460/15639/21, а також від 03 травня 2023 року у справі № 280/4125/21.
Після звільнення відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку, остаточний розрахунок з позивачем проведено на виконання судових рішень. Однак, спір про розмір сум, які належали до сплати позивачу від ГУ ДСНС в день звільнення вирішено лише 15.11.2024.
Відтак, звертаючись із даним позовом 11.12.2024, ОСОБА_1 тобто в межах тримісячного строку, установленого частиною першою статті 233 КЗпП України, позивач не пропустив строк звернення до суду.
Посилання апелянта на те, що виплати індексації які здійснило Головне управління після звільнення позивача, відбулись у зв`язку з закладенням відповідних коштів в Державному бюджеті на 2016-2018 роки, є тими іншими обставинами які не залежали від Головного управління, так як останній не є прибутковою організацію, не затверджує бюджетні асигнування на відповідний рік, то і відповідальність в такому випадку не настає, є безпідставними, оскільки право на отримання належних працівникові сум не може ставитись в залежність від наявності на це відповідного фінансування державних установ. Втім колегія суддів зазначає, що рішення на підставі якого з позивачем проведено остаточний розрахунок стосувалось здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та з 01.01.2021 по 29.06.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік".
Стосовно доводів апелянта про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки з моменту звільнення (2018 рік) не звертався протягом довгого періоду для захисту свого порушеного права, що призвело до збільшення періоду, а отже і ймовірних розрахункових сум для можливого визначення середнього заробітку за час затримки при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як зазначалось вище позивача згідно копії з витягу з наказу №253 виключено з кадрів ДСНС України та всіх видів забезпечення 29.06.2021, спірний період перерахунку грошового забезпечення з 01.01.2020 по 29.06.2021 не обмежувався будь-яким строком в силу приписів ст. 233 КЗпП (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), що спростовує вищевказані доводи апелянта.
Стосовно доводів апелянта про те, що позивач мав право заявити вимогу про середній заробіток одночасно з вимогою про перерахунок грошового забезпечення звертаючись з відповідним позовом до адміністративного суду в рамках справи № 520/37263/23, враховуючи той факт, що останньому достеменно відомо про те, що суми грошового забезпечення виплачені не повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів з програми Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що позивачем в рамках справи № 520/37263/23 заявлено вимогу про зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих сум грошового забезпечення.
Разом з тим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, яке набрало законної сили 03 червня 2024 року, відмовлено у задоволенні вимоги про здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначив, що наразі відсутні підстави вважати, що після нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення позивачу не буде виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Так, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними, а тому задоволенню не підлягають.
З огляду на що, вказані вище доводи апелянта є помилковими, та не свідчать про наміри позивача збільшити період затримки часу розрахунку при звільненні.
Колегія суддів зазначає, що хоча суд першої інстанції інстанцій і дійшов до правомірного висновку щодо обґрунтованості та задоволення позовних вимог, однак невірно розрахував суму середньоденного заробітку позивача, наслідком чого є невірно розрахована сума середнього заробітку, що підлягає нарахуванню та виплаті позивачу за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни резолютивної та мотивувальної частини рішення суду шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 наступним чином: "зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 89722,80 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять дві гривні 80 коп.) грн.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/34004/24 - змінити з підстав та мотивів шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини рішення у наступній редакції: 
"Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 89722,80 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять дві гривні 80 коп.) грн.".
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова    В.А. Калиновський