УХВАЛА
 
03 липня 2025 року
м. Київ
справа № 334/4614/23
провадження № 61-7411 ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року тапостанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, заподіяної незаконно несплаченою пенсією за віком,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
04 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду                         м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року (передана судді-доповідачу 17 червня 2025 року).
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Щодо форми і змісту касаційної скарги
На виконання вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається рішення (ухвала), що оскаржується; клопотання особи, яка подає скаргу.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що заявник подає касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, однак в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 334/4614/23 відсутня постанова Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року. Натомість в реєстрі є постанова цього ж суду від 05 лютого 2025 року, повний текст якої складений 06 лютого 2025 року.
Крім того, у порушення вимог пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі неправильно зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що заявник не порушує питання щодо скасування судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень та не зазначає, яке судове рішення за результатами розгляду касаційної скарги має ухвалити суд касаційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. 
Таким чином, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуються та уточнити вимоги касаційної скарги і викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції (стаття 406 ЦПК України).
Щодо пропуску строку на касаційне оскарження
У відповідності до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року складений          06 лютого 2025 року, тому останнім днем на подання касаційної скарги із врахуванням вихідних днів є 10 березня 2025 року.
04 червня 2025 року заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України, проте питання про поновлення строку на касаційне оскарження не порушує. 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини пропуску строку та надати докази на підтвердження їх поважності.
Щодо підстав касаційного оскарження
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Подаючи касаційну скаргу на судові рішення, всупереч положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником не зазначено обгрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про відмову у відкритті провадження у справі. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень та надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, її копії та додані до неї матеріали відповідно до кількості учасників справи.
Щодо сплати судового збору
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Заявнику необхідно врахувати, щозгідно з підпунктом 9 пункту 1 частини другої  статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 0,2 = 605,60 грн).
Отже, заявнику слід сплатити суму судового збору у розмірі 605,60 грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                    О. В. Білоконь