П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/12352/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
24 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просила суд:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.05.2024 №932400157702, прийняте відносно ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до  норм ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 № 3723-XII з 26.04.2024 (із урахуванням раніше проведених виплат).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що призначення пенсії по інвалідності Законом №889 не передбачено, а заявниця не досягла пенсійного віку.
Позивач та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не подали відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, отримуючи пенсію по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VI.
26.04.2024 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Головного управління ПФУ у Київській області про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на пенсію за іншим Законом (по інвалідності згідно з Законом України "Про державну службу").
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.05.2024 №932400157702 позивачці відмовлено у перерахунку, оскільки призначення пенсії по інвалідності Законом №889 не передбачено, а заявниця не досягла пенсійного віку. Про прийняте рішення позивачку інформовано листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.05.2024.
Позивачка, вважаючи порушеним її право на пенсійне забезпечення, звернулася до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не довели відсутність у позивачки права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІ
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення стажу державної служби» від 03 травня 1994 №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, передбачено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
За змістом частини 1 статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Частиною 1 статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: до досягнення особою 23 років включно 2 роки; від 24 років до досягнення особою 26 років включно 3 роки; від 27 років до досягнення особою 31 року включно 4 роки; для осіб 32 років і старших 5 років.
Отже, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV:
- особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років;
- особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.
Встановлено, що другу групу інвалідності позивачці встановлено 08.09.2016 (довідка МСЕК серії АВ № 0636442 від 08.09.2016). 
Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1985 ОСОБА_1 :
- з 08.09.2003 працювала на посаді провідного спеціаліста відділу архітектури і технології будинків і споруд Управління архітектурно-конструктивних та інженерних систем будинків і споруд житлово-цивільного призначення (присвоєний 11 ранг державного службовця, прийнята присяга державного службовця);
- 01.12.2004 переведена на посаду головного спеціаліста Відділу ліцензування та атестації будівельної діяльності (присвоєний 10 ранг державного службовця);
- 15.11.2005 - прийнята у зв`язку з реорганізацією Держбуду України за переведенням на посаду головного спеціаліста відділу архітектури і типології будинків і споруд Управління архітектурно-конструктивних та інженерних систем будинків і споруд;
- 01.11.2006 - присвоєний 9 ранг державного службовця;
- 03.05.2007 - прийнята з реорганізованого Мінбуду України за переведенням на посаду головного спеціаліста відділу архітектури і типології будинків і споруд Управління архітектурно-конструктивних та інженерних систем будинків і споруд;
- 17.03.2008 - переведена на посаду головного спеціаліста відділу архітектури і будинків і споруд та реконструкції застарілого фонду Управління архітектурно-конструктивних та інженерних систем будинків і споруд;
- 18.07.2011 - переведена на посаду головного спеціаліста відділу ціноутворення та маркетингу Управління ціноутворення , експертизи та контролю вартості у будівництві як така, що перебуває в кадровому резерві на цю посаду;
- 22.09.2011 - прийнята на посаду головного спеціаліста відділу ціноутворення у будівництві Департаменту розвитку будівельної діяльності, ціноутворення та економіки будівницва;
- 11.08.2014 - переведена на посаду головного спеціаліста відділу ціноутворення у будівництві Управління ціноутворення, економіки та договірних відносин у будівництві;
- 11.07.2018 присвоєний черговий 8 ранг державного службовця;
- 03.10.2018 звільнена з посади за згодою сторін.
Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 перебувала на державній службі.
Стаж державної служби Пеньківської Тамари Анатоліївни на момент встановлення інвалідності становить понад 10 років, що підтверджується письмовими документами, наявними у справі.
Отже, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, що свідчить про протиправність спірного рішення відповідача.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції   правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.