ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2025 р.           Справа№ 910/2682/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Коротун О.М. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
на рішення  Господарського суду міста Києва від 06.05.2025 
у справі    № 910/2682/24 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»  
до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
про стягнення 35  162, 57 грн,-
                                                  
ВСТАНОВИВ:  
          
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 35 162, 57 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним здійснено виплату страхового відшкодування на підставі договору страхування наземного транспорту №357/20-Т/ЧК від 02.10.2020 через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача, згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АР-8044688, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 35 162, 57 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 35  162, 57 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3  028, 00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» у встановлений процесуальний строк звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в розмірі, який перевищує 15  363, 67 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі ненадання документів, щодо проведення відновлювального ремонту транспортного засобу платником ПДВ,  страхове відшкодування розраховується як вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу за вирахуванням ПДВ та франшизи а отже стягнення з відповідача 35  162, 57 грн недоплаченого страхового відшкодування без вирахування ПДВ та франшизи є безпідставним.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
29.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Позивач зазначив, що ним було здійснено перерахування коштів безпосередньо на раухнок СТО та надано платіжне доручення, що в розумінні п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підтвердженням факту оплати проведеного ремонту. Тому, посилання пелянта, на вказану норму Закону є безпідставним.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.10.2020 між Приватним акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» як страховиком та ОСОБА_2 укладено договір страхування наземного транспорту №357/20-Т/ЧК, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору встановлено з 03.10.2020 по 02.10.2021.
20.05.2021 в місті Києві по вул. Наддніпрянське шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Volkswagen Caddy» під керуванням ОСОБА_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2021 у справі №752/14947/21, провадження №3/752/7100/21 встановлено порушення водієм ОСОБА_3   Правил дорожнього руху  України, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за  ст. 124 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2024 залишено без змін постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2021 у справі №752/14947/21, провадження №3/752/7100/21.
02.10.2020 страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» із заявою на страхування.
21.05.2021 страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.
Актом огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.05.2021 зафіксовано характер пошкоджень «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно звіту вих. №17076 від 27.05.2021 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 132 241, 32 грн.
Згідно розрахунку страхового відшкодування №357/20-Т/ЧК від 02.10.2020, складеного директором департаменту врегулювання збитків, загальна вартість ремонту автомобіля марки «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 136 703, 15 грн.
Позивачем складений та підписаний страховий акт від 31.05.2021 №006.01065521-1, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,    внаслідок ДТП визнано страховою подією та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 136 703, 15 грн.
На підставі складеного страхового акту від 31.05.2021 №006.01065521-1 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», виконуючи свої зобов`язання за договором страхування наземного транспорту №357/20-Т/ЧК від    02.10.2020, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 136 703, 15 грн на рахунок ФОП Павлюка О.П., в якості страхової виплати, що підтверджується платіжним дорученням №29595192 від 01.06.2021.
Позивач направив відповідачу претензію вих. №070621-1443/р від 07.06.2021, в якій просив в досудовому порядку здійснити перерахування коштів в сумі 136    703, 15 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність водія «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2  була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС».
У відповідь на вказану претензію відповідач надіслав лист, в якому повідомив про згоду виплатити суму відшкодування у розмірі 45 918, 72 грн, оскільки за вирахуванням зносу та франшизи згідно полісу АР №44688 від 27.07.2020 сума матеріального збитку дорівнює 94 837, 43 грн, при цьому згідно Централізованої бази даних МТСБУ станом на 20.05.2021 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen/Caddy н.з. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СК  Український страховий стандарт», таким чином АТ «Страхова Група «ТАС» бере на себе зобов`язання з відшкодування 50% страхового відшкодування.
Платіжною інструкцією від 09.07.2021 №196208    відповідач перерахував на користь позивача 45 918, 72 грн страхового відшкодування.
Листом від 19.08.2021 №190821-2007/р позивач повідомив відповідача про обов`язок відшкодування останнім 100% розрахованого розміру матеріального збитку, оскільки не звертався з відповідною заявою до ПрАТ «СК  Український страховий стандарт», при цьому розмір розрахованого матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням зносу) склав 132 241, 32 грн.
У листі №17599/91251 від 06.09.2021 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» погодилось доплатити 47 418, 71 грн.
Платіжною інструкцією від 09.07.2021 №196208 відповідач перерахував на користь позивача 45 918, 72 грн страхового відшкодування.
Однак, враховучи те, що вимоги позивача були задволленні частково, останній звернувся до суду із даною позовною вимогою про стягнення з відповідача 35  162, 57 грн.
Статтею 27 Закону України Про страхування та  статтею 993 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно зі статтями  512,  514 Цивільного кодексу України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми  ст. 993 ЦК України  та  ст. 27 Закону України "Про страхування"  (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції), відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Отже, з огляду на положення  ст. 993 ЦК України  та ст. 27 Закону України Про страхування підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.
Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно із  ст. 1166 Цивільного кодексу України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою та другою  статті 1187 Цивільного кодексу України  передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1  статті 1188 Цивільного кодексу України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 відшкодовується ОСОБА_3 , як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інчстанції, власник автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом серії АР №8044688 від 27.07.2020 з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаним транспортним засобом, який був діючим на момент ДТП - 20.05.2021.
Згідно пунктів 1.1, 1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Отже, оскільки ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля застрахована відповідачем у справі.
Згідно з ч. 2  ст. 999 ЦК України  до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього  Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою  статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються  Конституцією України,  ЦК, Законом України Про страхування , Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
При цьому, за приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього  Закону  передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього  Закону.
За загальним правилом згідно з  ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Однак, спеціальні норми  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Положеннями  статті 29 цього Закону  передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено  статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми  статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі  статті 1194 Цивільного кодексу України  відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей та за мінусом франшизи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 14.05.2018 у справі №910/5092/17, від 01.06.2018 у справі №910/20199/17, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16 та від 02.10.2018 у справі №910/171/17.
Згідно звіту вих. №17076 від 27.05.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності Береговим В.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 132 241, 32 грн.
При цьому, згідно абзацу другого пункту 36.2  статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.
Таким чином, вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17, від 02 жовтня 2018 у справі №910/171/17 та від 05 квітня 2018 у справі №910/3165/17.
Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт зазначає, що в порушення п. 36.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач при здійсненні виплати страхового відшкодування не вирахував суму ПДВ.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач, на підставі складеного страхового акту від 31.05.2021 №006.01065521-1 перерахував на рахунок ФОП Павлюка О.П., суму страхового відшкодування в розмірі 136 703, 15 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29595192 від 01.06.2021 наявним в матеріалах справи.
При цьому, відповідно до наданого рахунку №VPP1100183 від 28.05.2021, виставленого ФОП Павлюком О.П., вказані кошти були перераховані не на рахунок потерпілої особи. 
Колегією суддів встанволено, що ФОП Павлюк О.П. є платником єдиного податку та не є платником ПДВ, при цьому вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 136 702, 15 грн  без ПДВ.
З огляду на те, що виконавець робіт по ремонту автомобіля «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 не є платником ПДВ, і вказане було враховано позивачем під час виплати (страхове відшкодування виплачено без ПДВ), розмір страхового відшкодування у порядку суброгації не підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість.
За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії АР №8044688 від 27.07.2020 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн) та франшизи (1500, 00 грн), суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати у розмірі 128 500, 00 грн.
Як зазначалося вище, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», з метою досудового врегулювання спору, направило на адресу відповідача претензію вих. №070621-1443/р від 07.06.2021 про виплату страхового відшкодування, за наслідком розгляду якої відповідачем частково сплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 93 337, 43 грн.
Таким чином, розмір невиплаченого страхового відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 35 162, 57 грн, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
Судовий збір, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                                
                                                          УХВАЛИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2025 року у справі № 910/2682/24 залишити без задоволення.                                     
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2025 року у справі № 910/2682/24 залишити без змін.          
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.                                       
4.   Матеріали справи № 910/2682/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                О.М. Коротун