УХВАЛА
 
14 травня 2025 року                                                 
м. Київ
 
справа № 308/6420/22
провадження № 61-18288св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В., 
 
учасники справи:
 
позивачка -  ОСОБА_1 , 
 
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,  
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебуває у трудових відносинах із відповідачем, а саме з 02 січня 2007 року призначена на посаду головного лікаря в комунальному закладі «Ужгородська міська поліклініка», яка надалі реорганізована в Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради. Однак, починаючи з липня 2019 року до дня звернення з позовом до суду відповідач не сплачує їй заробітну плату. За таких обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за період з 01 липня 2019 року до 01 червня 2022 року в розмірі 665 000,00 грн.
 
У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати позивач відчуває моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків, негативні відносини в родині. Завдана шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням прав, втратою престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі                  50 000,00 грн.
 
З урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 01 липня 2019 року до 01 вересня 2022 року в розмірі 730 000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 730 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі              2 481,00 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка з 02 січня 2007 року до дня ухвалення рішення працює на посаді головного лікаря у комунальному закладі «Ужгородська міська поліклініка», який згодом реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (далі - КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради»),                      у зв`язку із чим існують підстави для стягнення з відповідача заробітної плати та відшкодування позивачці завданої моральної шкоди. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2022 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення
 
Відмовлено у позові ОСОБА_1 до КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що повноваження ОСОБА_1 як головного лікаря комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» припинилися 19 червня 2019 року і з цього моменту їй правомірно припинено нарахування та виплату заробітної плати як головному лікарю указаного комунального закладу. З 20 червня 2019 року ОСОБА_1 згідно з рішенням               ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради                         від 18 квітня 2019 року за № 1505 почала виконувати обов`язки директора                         КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», такі обов`язки виконувала до моменту призначення в установленому законом порядку керівника підприємства (до 29 липня 2019 року), і за цей період ОСОБА_1 як виконуючій обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» нараховувалася і виплачувалася заробітна плата. У зв`язку із недоведеністю позивачкою того, що відповідач порушив положення законодавства щодо оплати праці, вимоги позову про стягнення заробітної плати та моральної шкоди є безпідставними.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
15 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року і залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2022 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18); у постановах Верховного Суду від: 04 квітня 2018 року у справі                       № 753/4687/17 (провадження № 61-6242св18), 17 квітня 2018 року у справі                            № 822/1468/17 (адміністративне провадження № К/9901/36407/18), 07 листопада 2018 року у справі № 398/3701/16-ц (провадження № 61-16254св18), 25 листопада 2019 року у справі № 756/3578/17 (провадження № 61-45760св18), 02 листопада     2022 року у справі № 140/6115/21 (адміністративне провадження № К/990/16227/22);   у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-327цс15, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16. 
 
Позиція інших учасників справи 
 
У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції.
   
Провадження у суді касаційної інстанції
 
20 жовтня 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловська І. М. відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами. 
 
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України.
 
У листопаді 2023 року справа надійшла на адресу Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого визначення складу колегії суддів від 14 травня 2025 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Петров Є. В., Пророк В. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
02 січня 2007 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного лікаря Ужгородської міської поліклініки, згідно з записом № 11 трудової книжки. Запис про звільнення ОСОБА_1 трудова книжка не містить.
 
Рішенням ХХХI сесії VІІ скликання (позачергова) Ужгородської міської ради від 20 грудня 2018 року за № 1375 «Про реорганізацію комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», відповідно до статей 52-54 Господарського кодексу України, статей 104-108 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я», Постанови Кабінету Міністрів України                         від 17 лютого 2010 року № 208 «Деякі питання удосконалення системи охорони здоров`я», пункту 30 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою поліпшення якості медичного обслуговування населення, підвищення економічної ефективності використання активів, збільшенню господарської та фінансової автономії, міська рада вирішила реорганізувати комунальний заклад «Ужгородська міська поліклініка» шляхом перетворення у КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради». Визначено, що КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради» є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка». Утворено комісію з реорганізації шляхом перетворення комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» у складі згідно з додатком. Комісії з реорганізації шляхом перетворення слід повідомити у встановленому законодавством України порядку працівників комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» про реорганізацію закладу шляхом перетворення.
 
Рішенням ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради» міська рада вирішила створити юридичну особу публічного права - КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом реорганізації   в результаті перетворення юридичної особи публічного права - комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» (пункт 2 рішення); уповноважено Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради на оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади керівника КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради (пункт 7 рішення); призначено ОСОБА_1. виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради до призначення керівника в установленому законом порядку (пункт 8 рішення).
 
Суди встановили, що відбулася реорганізація установи шляхом перетворення юридичної особи публічного права комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» в КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», а ОСОБА_1. призначено виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» до призначення в установленому законом порядку керівника цього комунального закладу.
 
На виконання рішення ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 Управлінням охорони здоров`я Ужгородської міської ради видано наказ від 21 червня 2019 року № 102 про затвердження складу конкурсної комісії, за яким у зв`язку з наявністю вакантної посади керівника КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» утворено комісію з проведення конкурсу на зайняття вказаної вакантної посади та затверджено склад комісії.
 
Наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 21 червня   2019 року № 103 «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», наказано конкурсній комісії оприлюднити інформацію на офіційному сайті Ужгородської міської ради, зокрема, визначено строк подачі документів для участі у конкурсі по 08 липня 2019 року. 
 
Протоколом комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» від 16 липня 2019 року № 1 допущено до участі у конкурсі двох кандидатів з 4-х, які подали заявки, та визначено місце, дату та час конкурсу.
 
Протоколом комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» від 18 липня 2019 року № 2 допущено до участі в конкурсі ще одного кандидата - ОСОБА_2 , та відхилено головою комісії Білак О. П. вимогу ОСОБА_1 про прийняття від неї пакету документів на участь у конкурсі у зв`язку з тим, що строк подачі документів минув.
 
Протоколом комісії з проведення конкурсу на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» від 24 липня     2019 року № 3 більшістю голосів членів комісії прийнято рішення внести подання на ім`я міського голови про призначення директором КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» ОСОБА_4.
 
Розпорядженням Ужгородського міського голови від 26 липня 2019 року № 316 «Про призначення ОСОБА_4 » призначено ОСОБА_4 на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» з 29 липня 2019 року з укладенням з нею контракту строком на п`ять років. Наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 29 липня   2019 року № 121 «Про призначення ОСОБА_4 » призначено ОСОБА_4 на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради»   з 29 липня 2019 року.
 
За розпорядженням Ужгородського міського голови від 04 грудня 2019 року № 511 «Про звільнення ОСОБА_4 » звільнено ОСОБА_4 з посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» з 04 грудня 2019 року за власним бажанням.
 
Рішенням ХLII сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року за № 1834 міська рада вирішила визнати таким, що втратив чинність пункт 8 рішення ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», який стосувався призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради до призначення керівника в установленому законом порядку.
 
Наказом Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 29 січня  2020 року № 11 «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради, наказано оприлюднити на офіційному сайті Ужгородської міської ради інформацію про початок формування конкурсної комісії, яку слід сформувати не пізніше 13 лютого 2020 року.
 
Розпорядженням Ужгородського міського голови від 03 березня 2020 року № 128 «Про призначення ОСОБА_2 » призначено ОСОБА_2 на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» з 04 березня 2020 року з укладенням з нею контракту строком на п`ять років.
 
Згідно з контрактом з директором КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради від 04 березня 2020 року на підставі рішення конкурсної комісії на зайняття вакантної посади директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» від 03 березня 2020 року, укладеного між Ужгородською міською радою в особі міського голови Андріїва Б. Є. та  ОСОБА_2 , остання призначена на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» на строк дії такого п`ять років, який починає діяти з 04 березня                       2020 року.
 
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних         осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27 липня 2020 року засновником КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» є Ужгородська міська рада, а директором - ОСОБА_2 з 04 березня 2020 року (запис 1); засновником комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» є Ужгородська міська рада, а керівником - ОСОБА_1 (запис 2). Також зазначено, що 20 червня 2019 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи у результаті реорганізації.
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду позов (справа № 308/8430/19), в якому просила суд: 1) визнати незаконним та скасувати у частині пункту 7, а також у частині пункту 8 - у частині самого пункту - «до призначення керівника в установленому законом порядку», рішення XXXV сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради»; 2) визнати незаконним та скасувати рішення ХLІІ сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року за № 1834 «Про визнання пункту 8 рішення XXXV сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 таким, що втратив чинність»; 3) визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 21 червня 2019 року № 102 «Про затвердження складу конкурсної комісії»; 4) визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 21 червня 2019 року № 103 «Про оголошення конкурсу»; 5) визнати незаконним та скасувати рішення у формі протоколу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради від 16 липня 2019 року № 1 постійно діючої комісії з проведення конкурсів на зайняття посад керівників комунальних некомерційних підприємств охорони здоров`я Ужгородської міської ради; 6) визнати незаконним та скасувати рішення у формі протоколу комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради від 24 липня 2019 року № 3 постійно діючої комісії з проведення конкурсів на зайняття посад керівників комунальних некомерційних підприємств охорони здоров`я Ужгородської міської ради; 7) визнати незаконним та скасувати розпорядження Ужгородського міського голови від 26 липня 2019 року № 316 «Про призначення ОСОБА_4 »; 8) визнати незаконним та скасувати наказ Управління охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 29 липня 2019 року № 121 «Про призначення ОСОБА_4 »; 9) зобов`язати відповідачів подовжити трудові відносини з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради»; 10) зобов`язати відповідачів внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис наступного змісту: у графі 3 - «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» з 18 квітня 2019 року реорганізований (перетворений) на КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», у графі 4 - «рішення XXXV сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради   від 18 квітня 2019 року за № 1505»; 11) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі у вигляді подовження трудових відносин з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря «Комунальний заклад охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради».
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року у справі № 308/8430/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Ужгородську міську раду перевести ОСОБА_1 з посади головного лікаря «Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради шляхом укладення з ОСОБА_1 контракту відповідно до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». В іншій частині позову відмовлено.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі № 308/8430/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Ужгородської міської ради задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року скасовано в частині задоволеної судом першої інстанції позовної вимоги та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідачів продовжити трудові відносини з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради» відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19  касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2021 року залишено без змін.
 
Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що рішення ХХХV сесії VІІ скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради», пунктом 8 якого призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради до призначення керівника в установленому законом порядку, та рішення ХLІІ сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року за № 1834 «Про визнання пункту 8 рішення XXXV сесії VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 таким, що втратив чинність», є чинними; позивачка ОСОБА_1 була виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» до призначення керівника в установленому законом порядку; також встановлено відсутність підстав для зобов`язання відповідачів продовжити трудові відносини з ОСОБА_1 шляхом призначення в порядку переведення її з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Ужгородська міська поліклініка» на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради».
 
Верховний Суд у справі № 308/8430/19 зазначив, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про безстроковість трудових відносин між сторонами не заслуговують на увагу, оскільки трудові відносини, які виникли між виконуючим обов`язки керівника закладу та власником або уповноваженим ним органом, не можуть бути встановлені на невизначений термін, так як посада виконуючого обов`язки керівника закладу є тимчасовою і припинення таких трудових відносин закон пов`язує з часом призначення керівника закладу за результатами конкурсу.
 
Верховний Суд вказав, що ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» до призначення керівника в установленому законом порядку. При цьому посада головного лікаря та директора не є фактично однією і тією ж посадою, оскільки статут КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» не визначає головного лікаря керівником цього підприємства.
 
Суд апеляційної інстанції також установив, що повноваження ОСОБА_1 як головного лікаря комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка» припинились 19 червня 2019 року і з цього моменту їй припинено нарахування та виплату заробітної плати як головному лікарю комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка».
 
Із 20 червня 2019 року ОСОБА_1 згідно з рішенням ХХХV сесії VІІ скликання      (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 18 квітня 2019 року за № 1505 почала виконувати обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», і такі повноваження виконувала до моменту призначення в установленому законом порядку керівника КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» - до 29 липня 2019 року. 
 
За цей період ОСОБА_1 як виконуючій обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» нараховувалася і виплачувалася заробітна плата.
 
Із 29 липня 2029 року ОСОБА_1 припинила виконувати обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», оскільки розпорядженням Ужгородського міського голови від 26 липня 2019 року № 316 «Про призначення ОСОБА_4 » на посаду директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради» з 29 липня 2019 року призначено ОСОБА_4 з укладенням з нею контракту строком на п`ять років, і з цього моменту позивачці припинено нарахування і виплату заробітної плати як виконуючій обов`язки директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», так як функціональні обов`язки директора почала виконувати призначений в установленому законом директор ОСОБА_4 . 
 
Відсутність запису у трудовій книжці позивача про її звільнення з посади головного лікаря комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка», який перетворений 20 червня 2019 року у КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради», з урахуванням установлених обставин, не може свідчити про продовження трудових відносин позивачки з відповідачем.
 
Апеляційний суд зауважив, що позивачка як особа, яка входила до складу комісії з реорганізації комунального закладу, та в період тимчасового виконання обов`язків директора до 29 липня 2019 року, не вжила жодних заходів щодо внесення відповідного запису до свої трудової книжки про звільнення її з посади головного лікаря комунального закладу «Ужгородська міська поліклініка», а лише у травні 2022 року звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період з 01 липня 2019 року до 01 вересня 2022 року.
 
Позивачем не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання нею після припинення з 29 липня 2019 року виконання обов`язків директора КНП «Ужгородська міська поліклініка Ужгородської міської ради»                        до 01 вересня 2022 року (дата, по яку позивач просить стягнути заборгованість із заробітної плати), чи будь-якої роботи, що є підставою для нарахування і виплати позивачу заробітної плати.
 
Суд апеляційної інстанції у цій справі не установив порушення відповідачем положень законодавства про оплату праці. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; 4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; 5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
 
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі 
№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що «процесуальний закон 
у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин 
на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, 
які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі 
№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «під судовими рішеннями 
у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин 
у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи».
 
У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від: 04 квітня 2018 року у справі № 753/4687/17 (провадження № 61-6242св18), 07 листопада 2018 року у справі № 398/3701/16-ц (провадження № 61-16254св18), 25 листопада 2019 року у справі № 756/3578/17 (провадження № 61-45760св18), 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17 (адміністративне провадження № К/9901/36407/18), 02 листопада 2022 року у справі № 140/6115/21 (адміністративне провадження № К/990/16227/22), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження                     № 12-301гс18), а також у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-327цс15, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16. 
 
У справі № 753/4687/17 розглядався позов фізичної особи до державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т. Г. Шевченка» про зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді артиста оркестру вищої категорії та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
У справі № 398/3701/16-ц розглядався позов фізичної особи до Комунального закладу «Палац культури «Світлопільський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 
 
У справі № 756/3578/17 розглядався позов фізичної особи до державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т. Г. Шевченка» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
 
Указані заявницею у касаційній скарзі справи за предметом та підставами позову є відмінними від справи, яка переглядається, оскільки справі № 308/6420/22 ОСОБА_1 не просила суд поновити її на роботі та, у зв`язку із цим, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
 
У справі № 822/1468/17 розглядався адміністративний позов ПСП «Агрофірма «Берегиня» до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ТОВ «Рубін Карпет», про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 
 
У справі № 140/6115/21 розглядався адміністративний позов фізичної особи до Міністерства юстиції України про визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови у виділенні Західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України коштів для виплати одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язання вчинити дії. 
 
Указані заявницею у касаційній скарзі адміністративні справи за предметом та підставами позову є відмінними від справи, яка переглядається, оскільки у справі № 308/6420/22 ОСОБА_1 не просила суд визнати протиправними дії відповідача та/або зобов`язати останнього вчинити дії в межах його адміністративних повноважень.  
 
У справі № 910/4518/16 розглядалася заява фізичної особи до Господарського суду міста Києва щодо майнових вимог до боржника - ПрАТ «Азовелектросталь» у межах справи про його банкрутство, а саме про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що всупереч вимогам статті 116 КЗпП України ПрАТ «Азовелектросталь» станом на день звільнення позивачки не провело з нею повного розрахунку з виплати заробітної плати. 
 
Указана заявницею у касаційній скарзі справа № 910/4518/16 за предметом та підставами позову є відмінною від справи, яка переглядається, оскільки у справі № 308/6420/22 ОСОБА_1 не обґрунтовувала позов посиланням на вимоги статті 116 КЗпП України.
 
Крім того, у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-327цс15, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 викладено правові висновки, які є незастосовними до обставин справи № 308/6420/22.  
 
При цьому постанови Верховного Суду України не є постановами Верховного Суду, незастосування висновків у яких може бути підставою для касаційного перегляду справи в розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені в указаних постановах Верховного Суду, на які посилалась заявниця у касаційній скарзі, не є подібними, а правовідносини є різними, що обумовлює і різність їх правового регулювання. 
 
Інших доводів касаційна скарга не містить.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі     «Diya 97 v. Ukraine», заява № 19164/04, § 47).
 
Зважаючи на те, що наведена заявницею підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини першої статті 396 цього Кодексу виснує про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року, оскільки колегія суддів встановила, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які послалася заявник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами, що виникли у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
 
Під час розгляду цієї справи Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).
 
Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду 
не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні 
до обраних заявниками підстав касаційного оскарження керується тим, 
що ОСОБА_1 аргументувала і не довела у касаційній скарзі того, що суд  апеляційної інстанцій під час розгляду справи зашкодив самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовувала наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Доводи касаційної скарги зводяться лише до висловлення незгоди з оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції та викладення власного бачення у питанні застосування правових норм і фактично є проханням про повторний перегляд справи та встановлення судом касаційної інстанції фактичних обставин спору, що безумовно виходить за межі повноважень Верховного Суду.
 
Верховний Суд наголошує, що незгода заявниці із судовим рішенням не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину як негативні наслідки для заявниці прийняттям цього судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі 
пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилалася заявниця у касаційній скарзі, викладені за інших фактичних обставин, а правовідносини не є подібними, порівняно зі справою, яка переглядається, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 
 
Отже, наведеною нормою Закону передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.
 
В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року в справі № 816/731/16 (адміністративне провадження № К/9901/9639/19) зазначено, що повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі                       від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19).
 
Оскільки Верховний Суд закриває касаційне провадження у зв`язку з тим, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтвердилася, то підстав для розподілу судових витрат немає.
 
Керуючись статтями 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження у справі № № 308/6420/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                  В. В. Сердюк                                                                                                                Є. В. Петров                                                                                                                В. В. Пророк