П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3403/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Чернюк А.Ю. 
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
24 липня 2025 року                                                                                 м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року адміністративний позов задоволено, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року, в якій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, вказати, окрім інших складових грошового забезпечення, розміри надбавки за особливості проходження служби - 100% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та премії - 135% посадового окладу.
06.03.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року, оскільки станом на момент звернення до суду вказане рішення не виконане належним чином.
Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначив, що рішення суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 відповідачем виконане не в повному обсязі.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання щодо визначення розміру тих складових грошового забезпечення, на які посилається позивач у своїй заяві і які, на його думку, визначені відповідачем неправомірно, не досліджувалося судом під час ухвалення рішення за наслідками розгляду цієї справи, то такі обставини не можуть досліджуватися судом при розгляді заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України, з наданням їх правової оцінки.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).
З огляду на системний аналіз викладених норм слідує, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними ухвалах від 16.09.2020 та від 12.01.2022 у справі №826/9960/15 (№11-1403апп18).
Аби застосувати вказаний спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення.
У свою чергу, особа, яка звертається із заявою про встановлення судового контролю у порядку, передбаченому ст.382 КАС України, повинна навести достатні аргументи, які б підтверджували необхідність застосування такого виду судового контролю.
Аналогічна правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними постановах від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а та від 29.04.2022 у справі №120/2914/19-а, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Доводи заявника щодо встановлення судового контролю зводяться до того, що рішення суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 відповідачем виконане не в повному обсязі.
Так, на виконання рішення суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 відповідачем видано оновлену довідку №XЛ64329 від 23.12.2024 року, в якій вказано відсоткові показники надбавки за особливості проходження служби в розмірі 100%, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та премії - 135% посадового окладу. В той же час, позивач вказує, що у вказаній довідці грошовий (числовий) розмір відповідних видів грошового забезпечення, розрахований невірно.
Поряд з цим як вірно зазначив суд першої інстанції, резолютивна частина рішення суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 не містить вказівки на те, з якого саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідачу належало обчислити розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема надбавки за особливості проходження служби та премії.
Тобто, предмет спору у справі №120/3403/23 стосувався визначення розміру відсоткового значення станом на 01.01.2020 року таких складових, як надбавка за особливості проходження служби (вказано 1% замість 100%) та премія (вказано 10% замість 135%).
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 відповідач сформував та направив до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області довідку про розмір грошового забезпечення позивача №XЛ64329 від 23.12.2024 року станом на 01.01.2020 року, у якій вказано відсоткові показники надбавки за особливості проходження служби в розмірі 100%, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та премії - 135%.
При цьому, суд зауважує, що рішенням суду від 24.10.2024 року у справі №120/3403/23 не зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.01.2020 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, тому є підстави стверджувати, що між позивачем та відповідачем виникли нові правовідносини (новий спір) щодо правомірності/неправомірності обчислення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, тобто такі відносини, які були відсутні під час розгляду цієї справи.
Водночас у разі незгоди позивача із визначенням розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії у довідці про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року, він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає. (частина 5 статті статті 382-1 КАС України).
Натомість питання визначення розміру прожиткового мінімуму для обчислення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії не входило до предмета доказування у цій справі й суд такі питання не розглядав.
Разом з тим, судовим рішенням у цій справі відповідача не зобов`язано підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.01.2020 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, то є підстави стверджувати, що між позивачем та відповідачем виникли нові правовідносини (новий спір) щодо правомірності/неправомірності обчислення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, тобто такі відносини, які були відсутні під час розгляду цієї справи.
Таким чином, оскільки питання щодо визначення розміру тих складових грошового забезпечення, на які посилається позивач у своїй заяві і які, на його думку, визначені відповідачем неправомірно, не досліджувалося судом під час ухвалення рішення за наслідками розгляду цієї справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі обставини не можуть досліджуватися судом при розгляді заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України, з наданням їх правової оцінки.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.