ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 р.	Справа № 554/4778/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 22.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Материнко М.О., м. Полтава,  по справі № 554/4778/25
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Інспектора 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук Полтавської області старшого лейтенант поліції Семеська Дмитра Володимировича ,           Департаменту патрульної поліції Національної поліції України   
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач)  звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач, Департамент), інспектора 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук Полтавської області старшого лейтенанта поліції Семеська Дмитра Володимировича (далі – інспектор) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій позивач просив:
-          скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4303208 від 19.03.2025, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 квітня 2025 року у справі № 554/4778/25 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук Полтавської області старшого лейтенанта поліції Семесько Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанову серії ЕНА № 4303208 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень - скасовано.
Провадження по адміністративній справі у відношенні   ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП- закрито.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 гривень.
Департамент, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 квітня 2025 року у справі № 554/4778/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем вказано, що   до суду першої інстанції були надані докази, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, фото/відеозапис з лазерного вимірювача швидкості TruCam (серійний номер ТС008455), на яких зафіксовано факт руху транспортного засобу Mazda CX-5, номерний знак НОМЕР_1 , в межах населеного пункту с. Підгорівка, Кременчуцького району Полтавської області на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія зі швидкістю  73 км/год. Доказом роз`яснення позивачу його прав та обов`язків є підпис останньому  у пункті 8 оскаржуваної постанови. При цьому, зі сторони інспектора не було порушення правил користування TruCam II LTI 20/20 щодо фіксування швидкості на відстані 652,7 м, адже  приклад здійснення фіксації швидкості дає  можливість проводити фіксацію швидкості руху на  дистанції від 15 м до 1200 м. Також відповідачем зазначається, що відповідно до інструкції  по експлуатації TruCam II LTI 20/20, вказаний прилад здійснює  вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак, а також прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості та абсолютний швидкісний  максимум  дорівнює близько 1200 метрах до рухомої цілі. 
У зв`язку з викладеним, відповідач наполягає на тому, що вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCam можливе на максимальній дистанції руху 1200 метрів не залежно від того  чи здійснюється вимірювання  швидкості руху способом утримання приладу в руках, чи способом  встановлення  приладу на триногу. 
Відтак, відомості, зазначені судом першої інстанції не відповідають приписам ст. 283 КУпАП, а тому оскільки винесене судом першої інстанції рішення було прийняте без дослідження доказів через безпідставне відкидання таких з мотивів нібито їх неналежності, вважає, що останнє підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без задоволення.
Позивачем надано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що в постанові серії ЕНА № 4303208 від 19.03.2025 вказано, що 19.03.2025 о 10 год. 33 хв. 55 с. в с. Підгорівка, Кременчуцького району Полтавської області, на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія керуючи транспортним засобом Mazda CX-5 реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив перевищення встановленого обмеження руху більше, як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam TC 008455, Б/К 476221.
Задовольняючи вимоги позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд першої інстанції  дійшов висновку про задоволення позову   ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП).
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п.1.1 ПДР). Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п.1.3 ПДР).  
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п.1.5 ПДР).
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п.1.4 ПДР).
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
У відповідності до частини першої статті 122 КУпАП  визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Згідно з частини другою статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395) визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
Згідно з пунктів 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною першою статті 122 КУпАП.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана роз`яснити особі права, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а також дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закону № 580-VII), поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з вимогами частини першої статті 40 Закон № 580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
З наведеного вбачається, що вказаною нормою дозволено працівникам поліції використовувати технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень,  і такі прилади можуть закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. При цьому, зазначена норма не містить приписів про обов`язкове закріплення таких засобів  виключно стаціонарно.
При цьому, лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Лазерний вимірювач швидкості TruCАМ LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Під час вимірювання швидкості руху, поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис.
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 08.08.2024 № 22-01/31367 (а.с. 82 том 1), лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCаM ІІ № ТС008455, може мати максимально допустиму похибку при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 м/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. 
У відповідності до даних Розділу 1 Посібника користувача LTI 20/20 TruCаM ІІ вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCаM ІІ призначений для вимірювання швидкості руду транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. 
Для запобігання вимірювання помилкової швидкості, ТruСАМ ІІ відстежує  як апаратну систему, так і вимірювання. Коли прилад виявляє помилку,  він показує повідомлення про помилку замість результатів вимірювання. Зокрема, код помилки «Е 01» прилад видає тоді коли  ціль виявилась поза зоною дії або була знадно близькою, а  код помилки «Е 03» прилад видає, зокрема, тоді коли нестабільна ціль, дані не достатньо стабільні для вимірювання швидкості (сторінка 83 Розділ 12 Посібника користувача LTI 20/20 TruCаM ІІ). 
Таким чином, коли неможливо здійснити вимірювання швидкості руху, прилад показує помилку, а не зафіксовану швидкість руху.
Виходячи з приведених вище положень, використання приладу TruCАМ відбувається як  у автоматичному режимі, так і в ручному режимі, тоді як для запобігання помилкових висновків про швидкість транспортного засобу при нестабільності цілі чи приладу передбачена розробниками саме відповідна помилка замість результатів вимірювання. Тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням.
Повертаючись до встановлених у справі обставин колегія суддів зазначає, що  спірним у даній справі є постанова серії ЕНА № 4303208від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.  
За змістом вказаної постанови вбачається, що 19.03.2025 о 10 год. 33 хв. 55 с. в с. Підгорівка, Кременчуцького району Полтавської області, на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія   ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mazda CX-5 реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив перевищення встановленого обмеження руху більше, як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam TC 008455, Б/К 476221.
Таким чином порушення, визначеного п.12.4 ПДР України, обмеження швидкості руху зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam TC 008455.
Так, на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду оптичний диск з місця події, на якому міститься відеозапис правопорушення.
Колегія суддів переглянувши вказані відеозаписи встановила, що на них дійсно відображено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 
При цьому з приведеного вбачається, що оскаржувана постанова містить посилання на засоби, якими було здійснено фіксування правопорушення, а тому колегія суддів вважає безпідставними висновки суду  першої інстанції про те, що  у пункті 7 постанови не має посилань на  докази вчиненого правопорушення, тоді як оскаржувана постанови загалом про такі докази містить вказівку, хоча і не в пункті 7.  
В той же час, слід зауважити, що  зазначення про докази  та про прилади фіксування правопорушення не у визначеному для цього місці, не впливає на їх значення для доведення вини правопорушника, а також  не може трактуватись як відсутність відповідного посилання на них. 
Окрім того, неподання  до  суб`єктом владних повноважень до суду  запису ходу проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення, не тягне за собою визнання протиправною оскаржуваної постанови, оскільки вимоги КУпАП не містять приписів про обов`язковість фіксування ходу проведення справи про адміністративне правопорушення.
Щодо висновків суду першої інстанції про неспростовані доводи позивача про не роз`яснення останньому його прав, у зв`язку з відсутністю відеозапису із бодікамери інспектора, колегія суддів вважає безпідставними, адже в оскаржуваній постанові міститься особистий підпис позивача про те, що йому  права за статтею 268 КУпАП   та строк оскарження за статтею 289 КУпАП роз`яснені.
При цьому висновки суду першої інстанції щодо сумнівності використання приладу TruCam TC 008455 при вимірюванні швидкості руху, коли відстань  до транспортного засобу була 652,7 м, колегія суддів вважає протиправними, виходячи з наступного. 
Так, за даними Розділу 13 Посібника користувача LTI 20/20 TruCаM ІІ визначено, що діапазон значень відстані, за яких здійснюється вимірювання швидкості руху транспортного засобу  становить від 15,5 м до 1200 м.
Таким чином, вказана  характеристика специфікації використання приладу  LTI 20/20 TruCаM ІІ вказує на те, що швидкості руху транспортного засобу   може відбуватися  на відставні в діапазоні від 15,5 м до 1200 м. Тому вимірювання  швидкості руху транспортного засобу Mazda CX-5 реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані 652,7 м входить у зазначений  діапазон специфікації використання приладу  LTI 20/20 TruCаM ІІ.
Висновки суду першої інстанції про не спростування відповідачем тверджень позивача  з приводу  відсутності на відрізку дороги  дорожніх знаків  5.49 та 5.76, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Так, за приписами пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Пунктом 5 розділу 33 ПДР України визначено інформаційно-вказівні знаки, до яких, зокрема, віднесено:
- знак 5.49 “Початок населеного пункту”. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах;
- знак 5.50 “Кінець населеного пункту”. Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах;
- знак 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху”. Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Окрім того, пунктом 5 розділу 33 ПДР України закріплено, що знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
Згідно з наданими до суду апеляційної інстанції  листом Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП від 29.05.2025 №74644/41/26/1/01-2025 (а.с. 114 том 1) та  відповіді на нього Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області від 29.05.2025 №412/09 2173/09/217-722 (а.с. 115 том 1) встановлено, що село Підгорівка, яке позначене дорожніми знаками 5.49 “Початок населеного пункту” та 5.50 “Кінець населеного пункту”, що розташовані на км 72+980(праворуч) з боку м.Полтава та км 74+950 (ліворуч) з боку м.Кременчук, було облаштоване дорожніми знаками 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху”  з табличками 7.2.1 “Зона дії”, які були встановлені на км 72+930 (праворуч) та км 75+000 (ліворуч) відповідно (тобто за 50 м за напрямком руху до початку населеного пункту) у першому кварталі 2019 року та наявні на сьогоднішній день .
З приведеного вбачається, що  дорожні знаки 5.49 та 5.76 містяться  в межах с. Підгорівка Кременчуцького району Полтавської області на автодорозі М-22 Полтава-Олександрія, що у свою чергу спростовує твердження позивача про  відсутність таких знаків.
В той же час, прилад TruCam не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки автоматичному режимі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що навіть за відсутності такого знаку в населеному пункті водій зобов`язаний у будь-якому випадку стежити за безпекою та дорожньою обстановкою, особливо в межах населеного пункту.
Таким чином, приведене вказує на безпідставності висновків суду першої інстанції про  відсутність спростувань тверджень позивача щодо наявності/відсутності дорожніх знаків 5.49 та 5.76 в межах с. Підгорівка, адже адміністративний суд не позбавлений  можливості самостійно витребувати приведені докази  задля дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті  122 КУпАП, повністю підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами.
Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom", згідно з висновком якого, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та, в тому числі, швидкісного режиму у населеному пункті.
За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова серії ЕНА № 4303208 від 19.03.2025 винесена відповідачем у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а, отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді апеляційної інстанції та не впливають на висновки суду, викладені у даному рішенні.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно частини першої-четвертої статті  242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до  пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було  неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню  з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 22.05.2025 по справі № 554/4778/25  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в м.Кременчук Полтавської області старшого лейтенанта поліції Семесько Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій