ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року	Львів	Справа № 500/4859/24 пров. № А/857/28260/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача:                                         Глушка І.В.
суддів:                                                           Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Чепенюк О.В. у м.Тернопіль за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадженя)  у справі № 500/4859/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.07.2024 №192650011244 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) за винятком підтвердженого страхового стажу; зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити і виплачувати з 17.04.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, зарахувавши до страхового стажу згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 05.09.1987 період роботи з 11.03.1994 по 20.12.1995, підприємницьку діяльність з 09.04.1999 по 31.12.2003.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.07.2024 №192650011244 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком у частині відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII та в частині відмови зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.09.1987 по 20.12.1995 кухарем в Малому державному підприємстві «Супутник». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1987 по 20.12.1995  кухарем в Малому державному підприємстві «Супутник» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII з 17.04.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

е погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж позивачки становить 24 роки 09 місяців 03 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , з 11.03.1994 по 20.12.1995, оскільки відсутня печатка підприємства при звільненні з роботи; до стажу роботи не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 09.04.1999 року по 31.12.2003року, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків; до страхового стажу не враховано період догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку з 18.03.1994 по 12.07.1995 та з 09.04.1999 по 31.12.2003, оскільки позивачка знаходиться у трудових відносинах. Отже, наявний страховий стаж у позивача у зоні посиленого радіологічного контролю є недостатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.05.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII). Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, рішенням якого від 28.05.2024 №192650011244 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Повторно позивачка подала заяву про призначення пенсії 28.05.2024. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.06.2024 №192650011244 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Втретє, з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася 08.07.2024. До заяви долучила документи, необхідні для призначення пенсії, перелік яких наведений у розписці-повідомленні.
Розгляд заяви від 08.07.2024 проводився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 16.07.2024 №192650011244 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 27.11.2024 позивачку повідомлено про рішення про відмову у призначенні пенсії з наданням копії відповідного рішення.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що вік заявниці на дату звернення 55 років 2 місяці 22 дні. 
Період проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю, у тому числі  станом на 01.01.1993 – 4 роки 2 місяці 25 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Необхідний страховий стаж для особи 1969 року народження у разі зменшення пенсійного віку на 3 роки – 29 років.
Страховий стаж заявниці – 24 роки 9 місяці 3 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
з 11.03.1994 по 20.12.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня печатка підприємства при звільненні з роботи,
з 09.04.1999 по 31.12.2003 період ведення підприємницької діяльності, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні документи щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків,
з 18.03.1994 по 12.07.1995 та з 09.04.1999 по 31.12.2003 періоди догляду за потерпілою дитиною до 12 років, оскільки заявниця знаходилась в трудових відносинах.
ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу та недосягненням встановленого пенсійного віку з урахуванням років зменшення пенсійного віку на 3 роки.
Позивачка вважає, що відмова відповідача 2 у призначенні їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а також незарахування періоду трудової діяльності та підприємницької діяльності до страхового стажу є протиправними, а тому звернулася до суду з цим позовом.  

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено  статтею 55 Закону №796-ХІІ. 
Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років -  зменшення віку передбачено на 2 роки та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пільги, передбачені статтею 55 Закону № 796-ХІІ, стосуються осіб, які фактично (фізично) перебували (проживали/працювали/навчалися) у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії і до 01.01.1993, через що зазнали певного негативного впливу.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).
Згідно частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.
Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років, та, відповідно, необхідний стаж.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачкою одночасно з заявою про призначення пенсії за віком були подані документи на підтвердження факту її проживання, навчання, роботи на територіях радіоактивного забруднення, тобто права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілій від Чорнобильської катастрофи:
- довідка №04-03-20/2267, видана 06.07.2023 Тернопільською обласною військовою адміністрацією, про те, що ОСОБА_1 дійсно Тернопільською обласною державною адміністрацією було видане посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вона станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років, серії НОМЕР_2 ; рішення з приводу зняття статусу та вилучення посвідчення не приймалося. Саме посвідчення (його копія) не надавалося ні до відповідачів, ні до суду.
- довідка Центру надання адміністративних послуг Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 09.05.2024 №176 про те, що ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04.05.1986 по 23.05.1989.
- довідка, видана Державним навчальним закладом «Чортківське вище професійне училище» від 18.04.2024 №109 про те, що ОСОБА_3 дійсно навчалася у Державному навчальному закладі «Чортківське вище професійне училище» (яке розташоване в смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області) з 01.09.1984 по 21.07.1987.
- відповідь Центру надання адміністративних послуг Чортківської міської ради від 05.03.2024 №15-10/ б/н про те, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є такі адреси: АДРЕСА_2 - з 23.05.1989 по 20.07.1990; АДРЕСА_3 - з 20.07.1990 по 07.11.2016; АДРЕСА_4 - з 07.11.2016 по теперішній час.
- трудова книжка серії НОМЕР_1 від 05.09.1987 на підтвердження перебування позивачки у трудових відносинах з підприємствами на території міста Чорткова Тернопільської області з 01.09.1987 по 20.12.1995 та архівні витяги від 12.04.2024 за №207, №209, №210 про прийняття на роботу в Чортківській комбінат громадського харчування з 01.09.1987 та звільнення з роботи 10.10.1992.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області та місто Чортків Тернопільської області були віднесені до зони посиленого радіологічного контролю.
Отже, підтверджено факт проживання, навчання та роботи ОСОБА_1 на територіях віднесених до зони посиленого радіологічного контролю у період з 07.05.1986 по даний час без перерв, у тому числі не менше 4 років станом на  01.01.1993.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про проживання позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю постійно з 07.05.1986, чим спростовується рішення відповідача 2 від 16.07.2024 з якого вбачається, що пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку не призначена, бо пенсійний вік і стаж можливо зменшити лише на 3 роки, враховуючи період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки 2 місяці 25 днів станом на  01.01.1993.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки в даному випадку не застосовується, оскільки позивачка з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 не проживала в зоні посиленого радіологічного контролю, позаяк була зареєстрована лише з 07.05.1986 у смт. Заводське.
Таким чином, позивач наділена правом на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком на умовах статті 55 Закону №796-XII за додатковою підставою – 1 рік за 3 роки (у разі дотримання інших умов для призначення пенсії), але не більше як на 5 років, позаяк більше як 15 років проживала в зоні посиленого радіологічного контролю, у тому числі більше 4 років станом на  01.01.1993.
Щодо періодів, які не зараховані до страхового стажу позивачки згідно рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.07.2024 №192650011244, то вони стосуються періоду роботи з 11.03.1994 по 20.12.1995 та періоду підприємницької діяльності з 09.04.1999 по 31.12.2003, то колегія суддів зазначає таке.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV).
Відповідно до статті 24 Закон №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. 
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV в редакції Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до  частини третьої  статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
З копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1987, вбачається, розділ “Відомості про роботу” якої містить такі записи щодо її трудової діяльності у спірний період:
Мале державне підприємство «Супутник»,
11.03.1994 прийнята на посаду кухаря, підстава: наказ №24-к від 11.03.1994.
20.12.1995 Мале державне підприємство «Супутник» при приватизації перейшло в приватну власність підприємця ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу №81 від 20.12.1995, підстава: наказ №41/1-к від 20.12.1995.
Запис засвідчений підписом директора підприємства, проте не скріплений печаткою.
Як вбачається з оскаржуваного рішення від 16.07.2024, до страхового стажу позивачки незарахований період роботи з 11.03.1994 по 20.12.1995, оскільки відсутня печатка підприємства при звільненні з роботи.
Судом першої інстанції правильно враховано, що порядок ведення трудових книжок на момент заповнення цих записів трудової книжки (1994-1995 роки), був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1  Інструкції №58  трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктами 2.3, 2.4  Інструкції №58  встановлено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За приписами пункту 4.1  Інструкції №58  у разі  звільнення  працівника  всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову  книжку  за  час  роботи  на  цьому підприємстві, засвідчуються  підписом  керівника  підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою  підприємства  або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 4  постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Так, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність страхового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача або від підприємства (установи, організації), а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивачки з 11.03.1994 по 20.12.1995 кухарем в Малому державному підприємстві «Супутник» безпідставно не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу за відомостями трудової книжки при вирішенні питання про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, а, відтак, в цій частині оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.07.2024 слід визнати протиправним та скасувати, зобов`язавши зарахувати до страхового стажу цей період роботи.
Щодо періоду підприємницької діяльності позивача колегія суддів зазначає таке.
Судом встановлено, що у період з 09.04.1999 по 31.03.2003 ОСОБА_1 була зареєстрована та здійснював свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідкою Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.05.2024.
Відповідно до відомостей листа Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.05.2024 позивачка з 09.04.1999 по 31.08.2006 перебувала на загальній системі оподаткування.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу  XV  Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами  Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), чинним з 01.01.2018 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із  статтею 26  цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 4 Порядку № 637 встановлено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Абзацом 4 підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, з аналізу наведених положень слідує, що до страхового стажу включаються  період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Так, ГУ ПФУ в Тернопільській області надано довідку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з індивідуальними відомостями про ОСОБА_1 (за формою 5-ОК), яка містить  відомостей про сплату нею страхових внесків лише з 2010 року.
А сам по собі статус підприємця та перебування на загальній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.
Доказів сплати страхових внесків у період здійснення підприємницької діяльності з 09.04.1999 по 31.12.2003, ОСОБА_1 не надано, як суду першої, так і апеляційної інстанції, відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.07.2024 №192650011244 в частині не зарахування до страхового стажу позивачки періоду підприємницької діяльності з 09.04.1999 по 31.12.2003 є правомірним.
Щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити і виплачувати з 17.04.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 55 Закону №796-XII, то суд першої інстанції правильно вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 55 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII при наявності необхідного страхового стажу.
За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років. Враховуючи право на зменшення пенсійного віку, умовами для призначення пенсії позивачці є вік 55 рік, стаж – 26 років.
З розрахунку відповідача 2 вбачається, що на час звернення за призначенням пенсії  страховий стаж позивачки складає 24 роки 09 місяців 03 дні, про що також вказано в оскаржуваному рішенні.
Разом з тим, щодо наявності у позивачки страхового стажу не менше 26 років, то такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивачки у цій справі буде зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 08.07.2024.
Оскільки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області визначено за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивачки від 08.07.2024, приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з призначенням пенсії позивачу, що узгоджується з положеннями Порядку №22-1. 

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/4859/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний