ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13954/22                                   Головуючий у 1-й інстанції: Логойда Т.В.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2025 року                                                                        м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Файдюка В.В.,
за участі секретаря судового засідання          Григор`єва С.О.,
представників відповідачів:                              Офісу Генерального прокурора -                                                                                                     Омельченко А.О.,                                                                                                                        Київської обласної прокуратури -                                                                                                     Гнатюка М.І.,                              
                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
24 серпня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 1), Київської обласної прокуратури (далі - відповідач 2) з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Київської обласної прокуратури від 25 липня 2022 року № 158вк про звільнення з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»;
- поновити на роботі в Київській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу з 26 липня 2022 року;
- стягнути з Київської обласної прокуратури на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що рішення кадрової комісії та наказ про звільнення не відповідають вимогам законодавства і порушують права позивачки, яка на момент проходження атестації перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Проведення атестації у цей період порушило гарантії рівності умов участі, можливості підготовки та захисту, унеможливило ефективне оскарження її результатів, а отже позбавило правового захисту материнства і дитинства. При цьому, відповідно до статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» особи, які здійснюють догляд за дитиною, атестації не підлягають. Атестація проходила з порушеннями: два етапи були проведені в один день, зокрема другий у вечірній час, за відсутності адаптації тестів і стабільного функціонування техніки, а встановлений прохідний бал (93 бали), на її переконання, є довільним та необґрунтованим. Вказувала на непрозорість системи тестування, неможливість перевірки правильності підрахунку балів, відсутність звітування про правильні відповіді, що свідчить про вибірковість у прийнятті рішень комісією. Рішення комісії не містить мотивів чи конкретних оцінок її професійного рівня, а тому не могло бути підставою для звільнення. Відтак, і сам наказ про звільнення, виданий у перший день після завершення відпустки разом із врученням рішення комісії, позбавив її можливості вчасно реалізувати право на оскарження й був прийнятий у складних умовах воєнного стану та соціальної нестабільності, що також мало бути враховано роботодавцем.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачці строк звернення з адміністративним позовом до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Поновлюючи строк звернення, суд виходив із того, що оскаржуване рішення кадрової комісії від 09 квітня 2020 року позивачка отримала лише 25 липня 2022 року, у день видання наказу про звільнення, що підтверджується наданою копією рішення з власноручною розпискою. 
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399, передано судову справу Донецькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року прийнято до провадження вказану адміністративну справу, вирішено справу розглянути суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав подання її з порушенням строку звернення до адміністративного суду в частині вимог про скасування рішення Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300, без належного обґрунтування та підтвердження поважності причин пропуску такого строку. Суд зазначив, що місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, пропущений ще у квітні 2020 року, коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, адже вже 03 березня 2020 року вона була ознайомлена з результатами тестування під час атестації, які не дозволяли їй пройти далі, а відповідне рішення кадрової комісії було прийняте 09 квітня 2020 року. При цьому факт отримання копії рішення лише 25 липня 2022 року не є об`єктивно непереборною обставиною, яка унеможливила звернення до суду вчасно, оскільки результати тестування були відомі їй ще в день їх складання, що підтверджується її підписом у відповідній відомості. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що подана заява про поновлення строку не містить належного обґрунтування, а докази поважності причин пропуску строку не надані. Суд надав позивачці п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків, зокрема подання належної заяви про поновлення строку з іншими підставами та доказами, а також доказів направлення додаткових документів іншим учасникам справи. У разі невиконання вимог ухвали позов буде залишено без розгляду.
На виконання вимог ухвали суду позивачка подала до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом, в якій зазначила, що про рішення від 09 квітня 2020 року № 300 вона дізналася в Київській обласній прокуратурі лише 25 липня 2022 року - у перший день після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тобто, несвоєчасне повідомлення та надання копії зазначеного рішення кадрової комісії стало істотною перешкодою для своєчасного вчинення нею відповідних процесуальних дій (звернення до суду з позовом).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» залишено без розгляду.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що позивач не подала своєчасно позов до адміністративного суду в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300. Суд звернув увагу на те, що позивачка була ознайомлена з результатами атестації 03 березня 2020 року, а також підписала відповідну відомість, що свідчить про її поінформованість на той момент. Враховуючи, що позивач отримала інформацію про результат атестації у перший день після складання тестування, а також була юридично обізнана з наслідками цього результату, суд дійшов висновку, що строк для звернення до суду мав би початися саме з цієї дати. Суд також проаналізував доводи позивача щодо пропуску строку звернення до суду через її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 16 вересня 2019 року по 22 липня 2022 року. Вона стверджувала, що була не в змозі своєчасно подати позов через невчасне отримання копії рішення кадрової комісії. Проте суд вважав, що зазначені обставини не є достатніми підставами для поновлення строку звернення до суду, оскільки згідно з чинним законодавством, строк для подачі позову починається з моменту, коли особа дізнається про порушення своїх прав. З огляду на те, що позивачка мала достатньо часу, щоб дізнатися про порушення своїх прав після отримання результатів тестування в березні 2020 року, а також усвідомлювала, що рішення про звільнення може бути ухвалене на підставі цих результатів, вона повинна була звернутися до суду до закінчення встановленого строку. Таким чином, строк звернення до суду був пропущений без поважних причин, а доводи позивача не підтвердили наявність об`єктивних перешкод для своєчасного подання позову. Клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не містить достатніх підстав для його задоволення, оскільки позивач не подала належних доказів поважності причин пропуску строку. Суд також підкреслив, що наявність лише пасивної поведінки позивача (затримка в поданні позову без обґрунтованих підстав) не може бути визнана поважною причиною для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Тому, суд вирішив, що позов поданий з пропуском строку, і це є підставою для залишення позовної заяви без розгляду згідно з вимогами статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України. В іншій частині, зокрема щодо наказу про звільнення, суд відмовив у задоволенні позову, оскільки вважав наказ правомірним. Звільнення позивача з посади прокурора відбулося на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, що є безумовною підставою для звільнення відповідно до вимог законодавства. Суд не вбачав порушень у процесі прийняття наказу про звільнення, оскільки це рішення було прийнято на підставі законних процедур, зокрема відповідно до статті 12 Закону України «Про прокуратуру» та статті 51 цього Закону. Суд зазначив, що позивач не тільки ознайомилась з умовами атестації, але й підписала згоду на їх застосування, в тому числі на можливість звільнення у разі неуспішного проходження атестації. Тому суд дійшов висновку, що наказ про звільнення був виданий у межах законодавства і на підставі відповідного рішення кадрової комісії, що є належною підставою для звільнення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено без повного та всебічного з`ясування обставин справи, а висновки суду щодо пропуску строку звернення з адміністративним позовом є передчасними та необґрунтованими. Вказує, що строк звернення до суду мав обчислюватись з моменту фактичного отримання копії рішення Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300, яким порушено її конституційне право на працю. Про ухвалення цього рішення вона дізналась лише 25 липня 2022 року одночасно з отриманням наказу про звільнення. Раніше жодних повідомлень про таке рішення вона не отримувала, а тому не мала змоги своєчасно реалізувати право на звернення до суду. Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги об`єктивний характер причин пропуску строку, не врахував правові наслідки залишення позову без розгляду, зокрема втрату права на судовий захист основоположних трудових прав. У скарзі також акцентується, що залишення позову без розгляду в частині оскарження рішення кадрової комісії зумовило відмову в задоволенні решти позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, оскільки суд, спираючись на чинність цього рішення, вважав звільнення правомірним. Така оцінка суду є помилковою, а відмова в поновленні строку позбавила її доступу до правосуддя та можливості ефективно захистити свої права.
У відзиві на апеляційну скаргу Офіс Генерального прокурора підтримав рішення суду першої інстанції, просив залишити його в силі. Зазначив, що позов подано з пропуском строку, поважність причин якого не доведена; рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є обов`язковою підставою для звільнення, прийняте у межах повноважень і в законному порядку; доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правомірною правовою оцінкою, але не спростовують її.
Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. 
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторони в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності позивачки ОСОБА_1 .
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для залишення частини позову без розгляду та відмови в іншій частині позову, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України служба в органах прокуратури є публічною службою.
Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткий строк звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин його пропуску, підтвердженого належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.
При визначенні початку перебігу цього строку підлягає зясуванню момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дізналася про рішення Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300 лише 25 липня 2022 року одночасно з отриманням наказу про звільнення з посади прокурора, який і ґрунтувався на цьому рішенні. До цього моменту вказане рішення позивачці не вручалось, не надсилалось і в інший спосіб не доводилось до відома, що підтверджується її поясненнями та копією рішення з підписом про ознайомлення лише в день звільнення.
Іншого не доведено й відповідачами.
При цьому, пункт 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03 жовтня 2019 року  № 221, прямо встановлює, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора або керівника обласної прокуратури про звільнення прокурора з посади та органів прокуратури. 
Водночас, згідно з цим же пунктом відповідний наказ може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.
Отже, з вказаного можна дійти висновку про те, що саме поєднання рішення кадрової комісії та відповідного наказу про звільнення створює юридичну конструкцію, з якої виникає право прокурора на оскарження як наказу, так і рішення, що його зумовило. Таким чином, реалізація права на звернення до суду у даному випадку була можлива лише з моменту фактичного отримання ОСОБА_1 обох документів: рішення комісії та наказу про звільнення.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що початок перебігу строку звернення до суду в частині вимог про скасування рішення кадрової комісії слід пов`язувати з 25 липня 2022 року - датою фактичного ознайомлення позивачки з оскаржуваним рішенням, яка є об`єктивно підтвердженою та юридично значущою обставиною відповідно до наведених норм Порядку. 
Таким чином, подання позову 24 серпня 2022 року відбулося у межах встановленого місячного строку звернення, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Посилання суду першої інстанції на те, що позивач знала про неуспішне проходження атестації ще 03 березня 2020 року, не стосується спірних правовідносин, оскільки оскаржується не дія чи бездіяльність при проведенні атестації, а рішення, тому не змінює початок відліку строку на його оскарження.
Факт ознайомлення позивача з результатами анонімного тестування у день складання іспиту не може ототожнюватися з моментом прийняття та доведення до неї рішення про неуспішне проходження атестації, оскільки відповідно до пункту 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03 березня 2020 року № 125, саме рішення кадрової комісії є підставою для видання наказу про звільнення. Тому цей акт, а не іспит і не система оцінювання є юридичним фактом, що підлягає оскарженню.
Більше того, будь-які припущення суду про те, що позивач «повинна була знати» або «могла передбачити» подальші наслідки, зокрема видання рішення та його зміст, не ґрунтуються на правових критеріях моменту дізнання про порушення права. Відповідно до статті 122 КАС України строк звернення до суду починає свій перебіг з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися саме про порушення свого права, а не просто про проміжні процедурні дії.
У цій справі лише отримання рішення від 09 квітня 2020 року № 300 у поєднанні з наказом про звільнення, який фактично реалізував наслідки цього рішення, дало позивачці підстави об`єктивно усвідомити факт і юридичні наслідки порушення її прав. Тобто реальна можливість оцінити правове значення ситуації настала не раніше 25 липня 2022 року, коли було отримано обидва документи, а отже саме з цього моменту почався перебіг строку звернення до суду.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про строки звернення до суду не враховано і ту обставину, що позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, фактично не виконувала службові обов`язки, а тому об`єктивно не могла бути обізнаною з результатами завершення атестації, не отримувала повідомлень про її наслідки та не була належним чином поінформована про прийняття рішення, яке стало підставою для її звільнення.
При цьому оцінку правомірності оскаржуваного рішення про неуспішне проходження атестації суд надав виключно крізь призму його формальної відповідності встановленим законодавством пороговим балам та наслідкам тестування.
Згідно із статтею 240 КАС України у разі встановлення судом обставин, передбачених статтею 123 цього Кодексу, належним процесуальним результатом є залишення позову без розгляду шляхом постановлення відповідної ухвали, а не рішення.
За правилами статті 320 КАС України наслідком неправильного залишення позову без розгляду є скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Встановлені статтею 315 КАС України повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення не передбачають в такій правовій ситуації скасування іншої частини судового рішення, яким вирішено по суті позовні вимоги, та направлення справи у повному обсязі для продовження розгляду судом першої інстанції.
Тому, з огляду на неправильне залишення частини позову без розгляду, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 09 квітня 2020 року № 300 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки», а справу в цій частині передати для продовження розгляду до цього ж суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Файдюк В.В.