Справа № 464/2905/24                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/281/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
розглянув без участі сторін та їх представників в м.Львові цивільну справу № 464/2905/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Жак Наталії Тадеївни на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,- про поділ спільного майна подружжя
в с т а н о в и в:

       23.04.2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя набутого в шлюбі, а саме: автомобіля марки «Toyota Camry» 2018 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартістю 1 064 000,00 грн.
       Зазначає, що право власності на автомобіль оформлено на відповідача, про що вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
       Просить визнати спірний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 527 120 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності. 
       Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 грудня 2024 року позов задоволено частково.
       Визнано автомобіль марки «Toyota Camry» 2018 року випуску р.н.з. НОМЕР_2 спільним майном подружжя та здійснено його поділ шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 527 120 грн. замість частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль.
       Скасовано арешт автомобіля марки «Toуota Camrу», 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , накладений ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.05.2024 року.
       Вирішено питання судових витрат.
       Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Жак Н.Т.
       В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ОСОБА_1 вважає зазначене рішення таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а обставини справи такими, що не в повній мірі встановлені судом. Вважає порушеними норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
       Позивачем порушено процесуальний строк подання відповіді на відзив без клопотання про продовження такого та прийняття його судом з порушенням ч.4ст.179 ЦПК України та ч.2 ст.127 ЦПК України.
       Представником позивача з порушенням строку на подання доказів, 11.11.2024 року подано до суду клопотання про приєднання висновку судової експертизи, світлини та скріншоти замовлень з інтернету.
       Вважає, що суд не мав приймати до уваги усі письмові докази, які подані позивачкою та її представником після встановленого судом строку, а залишити такі без розгляду та не враховувати при прийнятті рішення.
       Відповідач вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що автомобіль придбаний за час перебування сторін у шлюбі.
       Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , сторони уклали шлюб 08 квітня 2023 року. Спірний автомобіль придбано відповідачем до укладення шлюбу- 23.09.2022 року в США, що підтверджується інвойсом № Соpart 0002415. Вартість придбаного автомобіля 15 000 доларів США.
       06 січня 2023 року автомобіль було ввезено на митну територію України, розмитнено, що підтверджується копією митної декларації.
       Після реєстрації шлюбу, придбаний автомобіль було зареєстровано в органах МРЕВ по закінченню проведеного ремонту-19.05.2023 ( Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 ).
       Посилається на положення ст.334 ЦК України відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Помилковим є висновок суду, що відповідач визнав обставини спільного проживання з позивачкою, так і спільне придбання інших речей, починаючи з 2019 року, разом з позивачем, витрачання спільних коштів, придбання автомобіля за спільні сумісні кошти позивача та відповідача.
       Факт спільного проживання сторін без шлюбу, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету позивачкою не доведено, тому в порушення вимог ст.74 СК України відсутні підстави вважати спірний автомобіль спільним майном подружжя.
       Зазначає, що суд першої інстанції обмежив відповідача у поданні ним своїх доказів на заперечення обставин, на які посилалася представник позивачки. Відповідач не погоджується з прийнятим судом висновком експерта № СЕ-19/114-24/24383-АВ щодо визначення середньої вартості автомобіля, оскільки така вартість є завищеною.
       Просить скасувати оскаржуване рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.12.2024 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
       На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
       Сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
       Суд належним чином повідомив сторін по справі за зазначеною ними адресою місця проживання, однак рекомендовані повідомлення не вручені, поштова відмітка-адресат відсутній за вказаною адресою. В той же час представники сторін: адвокат Русин Р.І. та адвокат Жак Н.Т. належним чином повідомлені про місце, час та день слухання справи в в суді апеляційної інстанції.
       Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
       Згідно ч.2ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       За змістом ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст.367 ЦПК України).
       Матеріалами справи та судом встановлено, що предметом спору у зазначеній справі є автомобіль марки «Toyоta Camry» 2018 року випуску, кузов № НОМЕР_1 придбаний відповідачем ОСОБА_1 та оформлений на останнього 23.09.2022 року у США, що підтверджується інвойсом № Cоpart 0002415, р.н.з. НОМЕР_2 . Вартість автомобіля 15 000,00 доларів США. (а.с. 44-47 т.1).
       06.01.2023 року автомобіль ввезено на митну територію України та розмитнено, що підтверджується митною декларацією № 23UA209200000209U0(а.с.45).
       19.05.2023 року автомобіль було зареєстровано в органах МРЕВ через те, що автомобіль мав ознаки аварійного пошкодження, не був на ходу, що унеможливило його постановку на облік до закінчення ремонтних робіт (запис про несправність автомобіля міститься у митній декларації) (а.с.45).
       Позивачка по справі ОСОБА_2 вважає, що автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки його реєстрація відбулася в час перебування її з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 08.04.2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.3 т.1). Просила визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації у частці вартості автомобіля, що становить 527 120,00 грн. 
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що проживала з відповідачем ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 2020 року без реєстрації шлюбу, а 08.04.2023 року шлюб між ними зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові ЛМРУ МЮ ЗМРУ МЮ м.Львів, актовий запис № 449 (а.с.3т.1). Під час проживання у фактичних шлюбних відносинах було придбано спірний автомобіль, який вважає спільним сумісним майном подружжя.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони проживали як сім`я, а тому придбаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю та стягнув на користь позивачки 527 120 грн., що становить частку вартості спірного автомобіля марки «Toyоta Camry», 2018 р.в.
       З висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується.
       За положеннями ст.3 Сімейного Кодексу України (далі по тексту СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
       Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
       На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається встановленням факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
       Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
       У зв`язку із наведеним, суд під час вирішення спору щодо поділу майна, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін , а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
       Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.
       Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
       Такі правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 08 червня 2022 року, справа № 1303/1459/12. 
       У справі, яка переглядається, позивачка ОСОБА_2 посилаючись на те, що вона з відповідачем ОСОБА_1 з 2020 року по 08.03.2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не порушувала питання про встановлення факту проживання однією сім`єю у зазначений період, однак вважає придбаний 23.09.2022 року автомобіль марки «Toyоta Camry», 2018 року спільним сумісним майном її та відповідача ОСОБА_1 .
       Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прописав, що оскільки автомобіль марки «Toyоta Camry», 2018 р.в. був оформлений під час перебування сторін у шлюбі, придбаний за їх спільні кошти, він є спільною сумісною власністю.
       Встановлено, що право власності на транспортний засіб відповідач набув до укладення шлюбу, а зареєстрував транспортний засіб після укладення шлюбу. 
       Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
       Реєстрація права не є підставою виникнення права власності-це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на майно.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 прописано, що «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.
       З долученої до матеріалів справи митної декларації та інвойсу № Соpart 0002415 підтверджується факт придбання автомобіля марки «Toyоta Camry», 2018 р.в. 23.09.2022 року за 15 000,00 доларів США. Саме з цього часу набувач стає власником придбаного майна.
       Суд першої інстанції помилково, без встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, взяв до уваги узагальнені показання свідків на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, що не підтверджує наявності усталених відносин, притаманних подружжю, визнав автомобіль спільним майном, посилаючись на дату його оформлення (реєстрації 19.05.2023 року).
       Сам факт перебування сторін у близьких стосунках, чого не заперечував відповідач ОСОБА_1 , не може бути підставою проживання сторін як одна сім`я.
       Відповідно доч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
       За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
       Колегія суддів зазначає, що прийняття судом першої інстанції доказів поза встановленим строком, передбаченим ЦПК України для їх подання без продовження такого строку, є порушенням норм цивільного процесуального кодексу України, зокрема ч.4ст.179 ЦПК України.
       Враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_2 .
       Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
       Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст.268 ЦПК України).
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в :

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жак Наталії Тадеївни задовольнити.
       Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.12.2024 року скасувати.
       Ухвалити нове рішення.
       Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
       Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати по справі в розмірі 7980,00 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень).
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному статтями 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 18 червня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк