УХВАЛА

25 липня 2025 року 
м. Київ
справа № 160/17032/24
адміністративне провадження № К/990/29486/25 
Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу адвоката Поліщук Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за позовом     ОСОБА_1 до    Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про    визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив:          
визнати протиправним та скасувати пункт наказу № 1034к від 31 травня 2024 року начальника ГУНП в Дніпропетровській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП", яким було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та мав спеціальне звання старший лейтенант поліції ОСОБА_1 ; 
визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області № 597 о/с від 07 червня 2024 року "По особовому складу" щодо звільнення інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про Національну поліцію" за пунктом 6 частини 1 етапі 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); 
поновити на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ; 
стягнути з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 червня 2024 року з розрахунку середньоденного грошового забезпечення по день винесення судом рішення.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
15 травня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна адвоката Артеменка Олександра Валерійовича, який діє в інтересах     ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить скасувати рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року касаційну скаргу адвоката Артеменка Олександра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 160/17032/24 повернуто особі, яка її подала.
10 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна адвоката Поліщук Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах     ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить скасувати рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі у справі № 160/17032/24 (К/990/29486/25).
Також, 14 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна адвоката Поліщук Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах     ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить скасувати рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі у справі № 160/17032/24 (К/990/29910/25).
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року  повернуто касаційну скаргу адвоката Поліщук Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за позовом     ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про    визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку у справі № 160/17032/24 (№ К/990/29910/25).
Перевіривши матеріали касаційної скарги представника позивача, які надійшли до Верховного Суду 10 липня 2025 року (провадження  №  К/990/29486/25), Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини другої  статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої  статті 328 КАС України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень  КАС України  дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог  статті 330 КАС України  встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої  статті 328 КАС України.
Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  представник скаржника зазначає, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховним Судом у постановах від 13 квітня 2024 року в справі № 160/6082/22, від 28 лютого 2020 року у справі № 818/1274/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 420/5368/18, від 09 жовтня 2019 року у справі № 812/1706/15, від 28 листопада 2019 року у справі № 802/1969/17-а, від 30 вересня 2021 року у справі № 814/334/17, від 30 липня 2020 року у справі № 802/1767/17-а, від 08 травня 2019 року у справі № 807/196/17, від 22 липня 2021 року у справі № 580/1954/20, від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18, від 30 липня 2020 року у справі № 802/1767/17-а та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19.
При цьому, суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права  (пункт, частина, стаття),  яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.
Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права,  а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.
Проаналізувавши доводи скаржника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у силу положень пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не зазначено норму права, яка застосована судом без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.
Також, як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи при цьому на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, представник скаржника зазначає, що висновок про результати службового розслідування, матеріали службового розслідування та адміністративної чи кримінальної справи не містять жодних доказів того, що подія саме за участі ОСОБА_1 стала відома великому складу населення через засоби масової інформації та набула суспільного розголосу. Також, представник скаржника наголошує, що відповідачем ані у висновку службового розслідування, ані в ході розгляду адміністративної чи кримінальної справи, як і судами першої та апеляційної інстанції не було конкретизовано, в чому саме виразились «інші дії проти інтересів служби, які суперечать покладеним обов`язкам, підривають довіру як до носія влади».
Водночас, представником скаржника не зазначено, щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Посада публічної служби, яку обіймав позивач, та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір (інспектор відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області) не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до примітки статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції».
Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до категорії справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Оцінивши доводи касаційної скарги колегія суддів констатує, що представником скаржника не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а відтак відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути як таку, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Поліщук Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за позовом     ОСОБА_1 до    Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про    визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                                                                                                                         А.Г. Загороднюк