П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/17411/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дмитришена Руслана Миколаївна  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
23 липня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала на протиправність рішення відповідача від 07.05.2024 № 023830022616 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. З метою скасування спірного рішення, зобов`язання відповідача зарахувати додатково до страхового стажу (17 років 7 місяців 18 днів) пільговий стаж за Списком № 1 - 4 місяці, за Списком № 2 - 5 років та здійснити призначення та виплату пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №023830022616 від 07.05.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах з 19.06.2023 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши пільговий стаж за списком №2 - 16 років 5 місяців та 16 днів.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір у розмірі 645,97 грн. (шістсот сорок п`ять гривень 97 копійок).
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати оскаржене рішення, прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що страховий стаж Позивачки становить 17 років 7 місяців 18 днів. Стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення становить 13 років 0 місяців 13 днів, а саме: за Списком № 1 - 1 рік 6 місяців 27 днів; за Списком № 2 - 11 років 5 місяців 16 днів. До страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. Тож, оскільки у позивачки відсутній необхідний страховий стаж, їй відмовлено у призначені пенсії.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07.04.2023 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням за №023830022616 від 14.04.2023 року Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено Позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах, в зв`язку з відсутнім рішенням комісії з питань підтвердження пільгового стажу роботи при Головному управлінні Пенсійного фонду України, яке підтверджувало періоди роботи, що зараховуються до стажу для призначення пільгової пенсії.
Питання підтвердження пільгового стажу Позивача на ВАТ “Вінницький ламповий завод” розглядалося Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням Комісії від 09.05.2023 № 4 до пільгового стажу Позивача за Списком № 2 враховано період роботи з 16.08.1982 по 31.01.1994.
Періоди з 24.05.1982 по 15.08.1982 та з 01.02.1994 по 13.04.1998 не зараховано до пільгового стажу.
ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління із заявою від 19.06.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.
Зазначена заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким 27.06.2023 прийнято рішення №023830022616 про відмову у призначенні пенсії.
За наданими документами страховий стаж Позивача склав 16 років 7 місяців 18 днів, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 – 11 років 5 місяців 16 днів.
З метою скасування рішення Відповідача від 27.06.2023 року за №023830022616 та зарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів роботи та повторного розгляду заяви Позивач звернулася до суду з позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №120/12382/23 зобов`язано Головне управління зарахувати до пільгового стажу Позивачки період роботи з 05.09.1994 по 01.04.1996 склодувом працюючим з газовими горілками 2-го розряду у ВАТ “Вінницький ламповий завод” та повторно розглянути її заяву від 19.06.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2024 року № 120/12382/23, Головним управлінням до пільгового стажу Позивачки за Списком № 1 було зараховано період роботи з 05.09.1994 по 01.04.1996 та за результатами повторного розгляду її заяви від 19.06.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У спірному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 17 років 7 місяців 18 днів.
Стаж особи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення становить 13 років 0 місяців 13 днів. А саме: за Списком № 1 - 1 рік 6 місяців 27 днів; за Списком № 2 - 11 років 5 місяців 16 днів.
Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, оскільки вважає, що їй неправильно обрахований страховий стаж, який має становити 1 рік 4 місяці, замість одного року за Списком №1, а за Списком №2 - 16 років 5 місяців 16 днів, замість 11 років 5 місяців 16 днів, адже за кожні повні два роки додатково зараховується рік до страхового стажу).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі також Закон 1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017 та є чинним на сьогодні.
Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV1 під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).
Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VIIІ питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках № 1 та № 2, регулюються положеннями Закону № 1058-IV.
У попередній редакції пункт 2 Прикінцевих положень допускав можливість призначення пільгових пенсій по Списках № 1 та № 2 за нормами Закону № 1058-IV, але при цьому діяли вимоги щодо віку та стажу, передбачені Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).
З прийняттям Закону № 2148-VIII відповідне питання врегульовано інакше, а саме при вирішенні питання про наявність у позивача відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону № 1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".
Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Відтак, починаючи з 23.01.2020 року діють два нормативно-правові акти, котрі одночасно, але по різному регламентують умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах.
Відносно Позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника страхового та пільгового стажу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 20 років (страховий стаж) та 10 років (пільговий стаж) за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 25 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
За обставин справи, відповідно до Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 023830022616 від 07.05.2024 року, позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах через відсутність необхідної кількості страхового стажу (а.с. 29).
Згідно із рішенням датаю звернення до територіальних органів пенсійного фонду України є 19.06.2023, вік заявниці 59 років.
Відмовляючи Позивачці у призначенні пенсії, Відповідач посилається зокрема, на вимоги статті 114 Закону №1058-IV.
Оцінюючи ці доводи суд зазначає, що відповідач застосував позивачу менш сприятливі норми права, а саме, п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, які обумовлюють призначення пенсії на пільгових умовах за наявності не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими умовами праці.
Натомість за нормами Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, мають право жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Колегія суддів вказує, що у спірних правовідносинах доцільно застосувати висновки Верховного Суду у своєму рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, який вказав, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року по справі №360/3611/20 також зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України").
Тому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XII з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.
Перевіряючи страховий стаж, суд зазначає, що відповідно за списком 1 позивачці зарахований стаж 1 рік 6 місяців 27 днів, що визначено у спірному рішенні, тому доводи представника позивача в цій частині, що позивачці зарахований один рік, є необґрунтованими.
Так, відповідно до судового рішення у справі № 120/12382/23, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 05.09.1994 року по 01.04.1996 року склодувом працюючим з газовими горілками 2-го розряду у ВАТ «Вінницький ламповий завод» та повторно розглянути її заяву від 19.06.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Щодо страхового стажу за списком 2, то відповідно до спірного рішення пенсійного органу, стаж становить 11 років 5 місяців та 16 днів (а.с. 29). Тому, з огляду що за кожні два роки додатково зараховується рік страхового стажу, то цей період страхового стажу становитиме 16 років 5 місяців та 16 днів. А в сукупності із стажем за списком 1, цей стаж становить 18 років 0 місяців 13 днів.
Також відповідно до рішення загальний страховий стаж позивачки становить 17 років 7 місяців 18 днів, тому відраховуючи її пільговий стаж 13 років 0 місяців 13 днів, загальний стаж, який не є пільговим, становить 4 роки 7 місяців 5 днів.
Відтак, суд погоджується з аргументами представника позивача, що загальний стаж складає 22 роки 7 місяців 5 днів, що дає право позивачці на призначення пенсії на пільгових умовах. З огляду на звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу 19.06.2023, тому саме з цієї дати позивачка має право на призначення пенсії.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 023830022616 від 07.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
При цьому, колегія суддів вважає, що позивачка має право на призначення пенсії з урахуванням положень Закону №1788-ХІІ, які є більш сприятливими для неї, а не за нормами Закону №1058. Тому, суд з метою повного захисту прав та інтересів позивачки, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 19.06.2023 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.