ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1192/25  Номер провадження 22-ц/814/2635/25	Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Чумак О.В., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Лазоренка Юрія Миколайовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року за заявою про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа третя Полтавська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації і поновлення прав власника,-
В С Т А Н О В И В :
В березні 2025 року представник позивача адвокат Роменська Т.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави із вказаною заявою, в якій прохала вжити заходів забезпечення позову, а саме: накласти арешт та заборонити відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .
Вжиття заходів забезпечення позову вмотивовано заявником тим, що одночасно із вказаною заявою подано до суду позов до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування від 18.02.2002 року в частині дарування ОСОБА_2 13/60 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Тетяною Андріївною та зареєстрований в реєстрі за №1-136 та скасування державної реєстрації на 13/60 часток житлового будинку за ОСОБА_1 ; поновлення за ОСОБА_2 право власності на 13/60 частин вказаного домоволодіння.
Заявник посилається на те, що ОСОБА_1 можуть бути вжиті заходи з відчуження належного майна, що призведе до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року заяву представника позивача адвоката Роменської Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено.
Накладено арешт із забороною відчуження будь-яким способом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 ..
З вказаною ухвалою не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Лазоренко Ю.М. та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року про забезпечення позову про накладення арешту із забороною відчуження будь-якими способами на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 27.03.2025 року прийнята з грубим порушенням норм процесуального права, є передчасною, а тому підлягає скасуванню
Стверджує, що при розгляді заяви про забезпечення позову судом не було звернуто увагу на пропущений строк звернення з позовною заявою, адже з моменту укладення договору пройшло майже 23 роки. Правомірність укладення договору було предметом перевірки правоохоронних органами, за результатами яких ознак кримінального правопорушення не встановлено. 
Крім того зазначає, ухвала суду про застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на майно відповідача не лише не містить умов для їх застосування, але й не відповідає змістовній меті застосування цих засобів. Також зазначав, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, провадження у справі не відкрито. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Роменська Т.В. прохає відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Лазоренко Ю.М. на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року.
Акцентує увагу суду, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.
Крім того зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до ріелтора з наміром продати спірне майно, тому забезпечення позову шляхом заборони відчуження будь-яким способом спірного майна є необхідним і співмірним забезпеченням позову, окрім того такий спосіб забезпечення не позбавляє ОСОБА_1 вільно володіти та користуватися спірним майном.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники сторін, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи вищевказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги підстави та предмет позовних вимог, можна прийти до висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна,, наголошуючи на тому, що цілі вжиття заходів забезпечення позову полягають у захисті інтересів учасника процесу, а не у їх обмеженні.
З таким висновком місцевого суду, колегія суддів погоджується, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.
Правилами ч. 1 ст.150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема арешт та заборона вчиняти певні дії.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 18.10.2021 року у справі №910/7029/21 зазначив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Верховний суд у постанові від 29.09.2021 року у справі №638/5084/20 наголосив, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації і поновлення прав власника, обґрунтовуючи тим, що позивачка ОСОБА_2 не дарувала своєму дядькові ОСОБА_1 13/60 часток у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не відвідувала нотаріуса та не підписувала договору дарування.
Із заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зазначеного нерухомого майна, наявні реальні загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження відповідачем спірного житлового будинку, крім того відповідно до інтернет ресурсів спірний житловий будинок виставлений на продаж. 
Відтак, вимога заяви про забезпечення позову щодо заборони відчуження будь-яким способом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 є достатньо обґрунтованим та доцільним для ефективного виконання майбутнього рішення у даній справі.
Враховуючи вищевказані обставини, норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та доказів поданих представником позивача. Зміст апеляційної скарги вказує на те, що представник відповідача в цілому не погоджується із вимогами позивача по суті, що не є предметом розгляду суду першої інстанції при вирішення питання про забезпечення позову, а тому зазначені доводи не вказують на допущення судом процесуальних порушень.. 
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лазоренка Юрія Миколайовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2025 року

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ Т.В. Одринська ___________________ О.В.Чумак