ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/946/24	Головуючий у 1-й інстанції   Коломієць Н. З. 	
Провадження № 22-ц/817/523/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія -  	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Храпак Н.М., Костіва О.З.
       розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №608/946/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Потапенко Світлана Юріївна на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року (ухвалене суддею Коломієць Н.З., повний текст рішення складено 07 березня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Україна” (далі — ТОВ “ФК “Фінтраст Україна”) звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 02.09.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5902618 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №19-ОД від 05 січня 2022 року та розміщених їх на сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. 
Вказували на те, що сума наданого відповідачу кредиту становила 20 000 грн. строком на 364 дні, з процентною ставкою 1,99 % в день, відповідно до Графіку платежів та згідно умов, визначених Кредитним договором передбачено, що строк кредиту може бути продовжено. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000 грн., шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 грошовим посередником ТОВ «Пейтек Україна». 28.09.2022 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та не уклала угоди щодо пролонгації строку дії Кредитного договору.
Зазначали, що 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтранс Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
Вказували на те, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, яка зазначена при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. 
Оскільки заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем станом на дату звернення до суду складає: 20 000 грн. тіло кредиту; 58 058 грн. нараховані проценти, що разом становить 78 058 грн., просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором та судові витрати, які складаються з 2422,41 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 78 058 грн.; 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Потапенко С.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з недоведеністю обставин, що мають значення для справи.
Вказує на те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не додано та судом першої інстанції не досліджено всіх форм додатків до Договору факторингу, не порівняно їх із встановленими Формами; не встановлено яка є одинична ціна купівлі прав вимоги за Кредитним договором; не перевірено та не встановлено, згідно Реєстру Боржників (повного) чи дійсно право вимоги до відповідачки було відступлено.
Зазначає, що до позову не було додано жодного належним чином підготовленого повідомлення про відступлення прав вимоги та не додано доказів відправлення такого повідомлення ОСОБА_1 , а електронне повідомлення про відступлення прав вимоги, про яке вказується в оскаржуваному рішенні, не може вважатися належним, так як воно не містить ні підпису, ні печатки.
Вважає, що з наданого розрахунку – картки обліку боргу не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.
Вважає, що законодавством заборонено відступлення прав за договорами факторингу щодо фізичних осіб-споживачів.
Посилається на те, що розмір стягнутих витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Від представника позивача — ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає, що жодних сумнівів в тому, що 02.09.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту не виникає.
Вказує на те, що оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Зазначає, що чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості, відповідно вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.
Звертає увагу на те, що АТ КБ “Приват Банк” надав підтвердження належності банківської карти Відповідачу, а також переказ коштів у сумі 20 000 грн 02.09.2022 року на банківську картку № НОМЕР_1 , а тому твердження відповідача про те, що 07.05.2022 року банківська картка була закрита та був здійснений перевипуск банківської картки № НОМЕР_1 на банківську картку № НОМЕР_2 не відповідає дійсності.
Вказує на те, що, оскільки 28.09.2022 року Відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав, а тому первісним кредитором нараховано відсотки в межах строку дії договору за період з 02.09.2022 року по 27.11.2022 року за ставкою 1,99%: 20 000,00 грн * 1,99% *90 календарних днів = 34 178,00 грн. та позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (28.11.2022 - 27.01.2023) в межах строку договору відповідно до наступного: 20 000,00 грн * 1,99% *60 календарних днів = 23 880 грн. Загалом відсотки складають: 34 178,00 грн. + 23 880 = 58 058 грн.
Зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено та надано оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу.
Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 02 вересня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено електронний Кредитний договір № 5902618.
Відповідно до умов договору сума наданого відповідачу кредиту складає 20 000 грн строком на 364 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 26 днів. Дата повернення кредиту (01.09.2023) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. 
Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 1.4.1. договору визначено, що у споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених Договором, на підставі звернення до Товариства у паперовій, формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксований.
Відповідно п.1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 вказаного договору.
Відповідно до п. 1.5.2. Знижена процентна ставка 1,493% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 28.09.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 20-05-2024 №20.1.0.0.0/7-240520/27461 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 02.09.2022 здійснено переказ на суму 20 000 гривень.
Факт нарахування кредитних коштів також стверджується інформацією ТОВ «Пейтек Україна» за вих..№20230626-1 від 26.06.2023, в якій зазначено, що ТОВ «Пейтек Україна» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього Товариство внесене в державний реєстр фінансових установ (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 27.08.2021 серії ФК № В0000338, Ліцензія НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків від 26.11.2021). Між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №160222-1 від 16.02.2022. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна», зокрема: 2022-09-02 19:29:27 на суму 20000,00 грн , номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА»-577a2542-fd7b-412f-bb33-0684ed3b6f93, номер транзакції в системі ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА"-30249793, Bank ID-018234272371, призначення платежу: зарахування на карту, маска карти НОМЕР_1 (пункт 480 Інформації).
19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» як фактором, було укладено договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту, яка зазначена при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір №5902618 про надання споживчого кредиту від 02.09.2022 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором А243879.
Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.
Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами. 
       Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А243879 та грошові кошти перераховані на належну відповідачу банківську карту, реквізити якої вводились самим позичальником на сайті позикодавця.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитним договором та наявність у відповідачки заборгованості за ним у заявленому до стягнення розмірі підтверджується наявними у матеріалах справи листом ТОВ "Пейтек Україна" та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-241002/52477 від 06.10.2024 року, згідно якого на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ІВАN НОМЕР_5 , на яку 02.09.2022 року здійснено переказ коштів на суму 20 000 UAH. Інформація про платника відсутня.
Також, згідно інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-241126/51921-БТ від 02.12.2024 року, банківська картка № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 станом на 02.09.2022 року була відкрита. Перевипуск банківської картки № НОМЕР_4 на банківську картку № НОМЕР_6 проведено 25.01.2023 року. Інформацію за 02.09.2022 року щодо внесення готівкою власних коштів в терміналі самообслуговування м. Чортків вул. Шевченка, 10, відділення банку на суму 20 000 UAH на карту № НОМЕР_4 проведено не через сервіси АТ КБ «ПриватБанк»; p2p сервіс FUIB MonyTransfer (банк ПУМБ).
Вказані докази спростовують доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що вона не укладала кредитний договір, не підписувала його та не отримувала кредитні кошти.
В силу вимог статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У частині 2 ст. 1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією – за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.
Відповідно до п.1.1 договору факторингу за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. 
Згідно п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Відтак суд першої інстанції вірно виснував про те, що до ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу №19.06/23-Ф від 19.06.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, що підтверджується підписаним Актом прийому — передачі Реєстру Боржників за Договором №19.06/23-Ф від 19.06.2023 року та підписаним фактором та клієнтом витягом з реєстру боржників (а.с. 38, 31).
Крім цього, як вбачається відсотки нараховані в межах строку дії договору: - первісним кредитором нараховано відсотки за період з 02.09.2022 року по 27.11.2022 року за ставкою 1,99%: 20 000,00 грн * 1,99% *90 календарних днів = 34 178,00 грн. та позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів з 28.11.2022 по 27.01.2023 року: 20 000,00 грн * 1,99% *60 календарних днів = 23880 грн. Загалом відсотки складають: 34 178,00 грн. + 23 880 = 58 058 грн.
В даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. 
Необхідно зазначити, що статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було належним чином повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, колегія суддів до уваги не бере, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.
Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності наданого стороною позивача розрахунку заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачкою не спростовано відсутності у неї заборгованості за кредитним договором або наявності заборгованості в іншому розмірі, зокрема не надано контррозрахунку та доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи також не містять.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті вирішення справи не спростовують.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав доказам правильну правову оцінку, відтак рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи скаржника щодо розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих із відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем в суді першої інстанції було надано: копію договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, укладеного між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»; рахунок на оплату по замовленню №28/03 від 28.03.2024 на суму 10 000 гривень; звіт від 28.03.2024 року про надання правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, згідно якого адвокат надав такі послуги — збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; подання до суду позовної заяви — 10 год. - загальна вартість 10 000 грн.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 10 000 грн., місцевий суд не врахував, що така сума не відповідає критерію розумності їх розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивача послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., а не 10 000 грн., оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним із заявленими позовними вимогами та складності справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на правову допомогу з 10 000 грн. до 8 000 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін.
Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи, то колегія суддів вважає, що з огляду на виконану адвокатом роботу, яка підтверджена долученим до відзиву на апеляційну скаргу - звітом про надання правової допомоги від 29.04.2025 року, відповідно до якого адвокатом було здійснено правову експертизу документів, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі за кредитним договором з ОСОБА_1 , що оцінено в сумі 8000 грн, остання є завищеною та такою, що не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року — змінити, зменшивши розмір стягнутих із ОСОБА_1 (зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Україна” (код ЄДРПОУ 44559822, вул. Загородня, будинок,15 офіс 118/2, м. Київ, індекс 03150) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції з 10 000 грн. до 8 000 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Україна” (код ЄДРПОУ 44559822, вул. Загородня, будинок,15 офіс 118/2, м. Київ, індекс 03150) 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 липня 2025 року.

Головуючий:                                                         Гірський Б.О.

Судді:                                                                        Храпак Н.М.

                                                                               Костів О.З.