ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
02 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 365/57/24
провадження № 61-4621св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року у складі судді Савлук Т В. та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Музичко С. Г., Євграфової Є. П.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спадковому майні, визнання права власності на майно.
2.            Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат - ОСОБА_4 .
3.            Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, серед іншого, на пістолет ГПМ НОМЕР_3 (калібр 9), рушницю   НОМЕР_1 (калібр 20), рушницю Benelli Montefeltro № НОМЕР_2 (калібр 12).
4.            Вказував, що у зв`язку обмеженою оборотоздатністю зброї свідоцтво про право на спадщину на зброю може бути видано виключно за наявності дозволу відповідного органу поліції на придбання зброї.
5.            Зазначав, що 11 січня 2024 року ним отримано дозвіл на придбання мисливської гладкоствольної зброї (номер запису 213905) та дозвіл на придбання пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (номер запису 213813).
6.             ОСОБА_2 не надала до нотаріальної контори дозволу на придбання або зберігання зброї.
7.            Посилався на те, що нотаріусом йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою для вирішення питання з ОСОБА_2 про прийняття спадщини.
8.            Також позивач вказував, що спадкова частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, вважав, що суд вправі постановити судове рішення про визнання за ним права на спадщину на спірне майно, а після проведення експертизи вартості зброї надати йому змогу сплатити 1/3 частини її вартості ОСОБА_2 .
9.            Враховуючи викладене просив суд:
припинити право на часту у спадщині ОСОБА_2 щодо спадкового майна, а саме пістолета ГПМ НОМЕР_3 (калібр 9), рушниці Huglu № НОМЕР_4 (калібр 20), рушниці Benelli Montefeltro № НОМЕР_2 (калібр 12);
визнати за ним право на спадщину вищевказаного майна в повному обсязі.
10.         У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом.
11.         Позов обґрунтовано тим, що 20 січня 2000 року між ОСОБА_4 та нею було укладено шлюб. За період шлюбу вони придбали ряд майна, у тому числі, спірне, яке було зареєстровано на чоловіка.
12.          ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
13.         Зазначала, що після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 передала пістолет ГПМ НОМЕР_3 (калібр 9) та два магазини до нього, рушницю Huglu № НОМЕР_4 (калібр 20), рушницю Benelli Montefeltro № НОМЕР_2 (калібр 12) на тимчасове зберігання до ВП № 2 Броварського РУП ГУНП у Київській області.
14.         Вказувала, що має намір залишити вказану зброю у особистій власності як пам`ять про покійного чоловіка та його хоббі.
15.         Після смерті чоловіка як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини.
16.         Також до нотаріальної контори для оформлення спадщини звернулись батьки чоловіка, які в подальшому передали право на спадкування до спадкоємця другої черги, рідного брата померлого - ОСОБА_4 .
17.         08 липня 2023 року сторони по справі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало спадкодавцю на день смерті, однак свідоцтва про право на спадщину на вищевказану зброю не було видано, оскільки вона на момент звернення не отримала відповідного дозволу на придбання зброї.
18.         В подальшому вона отримала відповідні дозволи на отримання у спадщину пристрою (пістолета) та мисливської гладкоствольної зброї, які належали покійному чоловіку.
19.         Разом із тим, відповідач, не чекаючи отримання нею відповідних дозволів, звернувся до суду із вказаним позовом.
20.         Зазначає, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому частина майна належить їй з часу придбання.
21.         Також у позовній заяві позивачка посилається на те, що до 26 лютого 2024 року їй було надано право пред`явлення зустрічного позову, яке вона не могла реалізувати у зв`язку з відсутністю на визначену судом дату відповідних дозволів на отримання у власність спірного майна.
22.         В подальшому вона отримала відповідні дозволи на отримання у спадщину спірного майна, які було нею отримано 26 та 27 червня 2024 року.
23.         Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення ухвалення суперечливих судових рішень.
24.         Просила суд:
поновити процесуальний строк та прийняти зустрічний позов;
визнати за нею в порядку спадкування право власності на 2/3 частини пістолету ГПМ НОМЕР_3 (калібр 9), рушниці Huglu № НОМЕР_4 (калібр 20), рушниці Benelli Montefeltro № НОМЕР_2;
припинити ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину вказаної зброї;
виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію власності 1/3 частини зброї з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації грошові кошти у розмірі 40 000 грн;
визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаного майна.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
25.         Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання до суду зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.
26.         Судом першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовлено у поновленні процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви, оскільки ОСОБА_2 звернулась до суду із такою заявою через п`ять місяців після вручення копії ухвали про відкриття провадження. Таким чином, суди дійшли висновку, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 подана поза межами процесуальних строків, визначених статтею 193 ЦПК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
27.         У квітні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
28.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
29.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
30.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.
31.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме: суди дійшли до неправильного висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, адже дотримання процесуальних строків для подання зустрічного позову в цій справі зумовлено необхідністю отримання дозволу органу поліції на придбання зброї для можливості її подальшої реєстрації за заявницею, тобто майна (зброї), яке входить до спадкової маси; судами не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 904/6157/19, від 13 травня 2022 року в справі № 552/4460/20, від 29 вересня 2022 року в справі № 500/1912/22; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
32.         Також касаційна скарга містить посилання на те, що у строк до 26 лютого 2024 року відповідачці було надано право на пред`явлення зустрічного позову, яке вона не могла реалізувати у зв`язку із відсутністю на визначену судом дату відповідних дозволів на отримання у власність спірного майна.
33.         Суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки відсутності права пред`явлення вимоги за відсутністю дозволів на набуття у власність спірного майна.
34.         Заявник вказує, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визначається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
35.         Крім того, спільний розгляд позовів сприятиме оперативному вирішенню спору, унеможливить виникненню інших судових справ.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
36.         У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом.
37.         Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання до суду зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Позиція Верховного Суду
38.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
39.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
40.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
41.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
42.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
43.         У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спадковому майні, визнання права власності на майно.
44.         Ухвалою місцевого суду від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, визначено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
45.         26 лютого 2024 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву.
46.         У липні 2024 року  ОСОБА_2  звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, припинення права власності на спадкове майно з виплатою грошової компенсації.
47.          ОСОБА_2 просила поновити процесуальний строк для звернення до суду із зустрічним позовом та об`єднати в одне провадження первісний та зустрічний позови для їх спільного розгляду. ОСОБА_2 вважала, що строк пред`явлення зустрічного позову обчислюється із моменту отримання відповідного дозволу на зброю. 26 червня 2024 року та 27 червня 2024 року ОСОБА_2 отримала відповідні дозволи на отримання у спадщину пістолету та мисливської гладкоствольної зброї (рушниць), які належали чоловіку. ОСОБА_2 зазначала, що до цього моменту вона не могла реалізувати своє право на звернення до суду із зустрічним позовом.
48.         Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання до суду зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.
49.         Судом першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовлено у поновленні процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви, оскільки ОСОБА_2 звернулась до суду із такою заявою через п`ять місяців після вручення копії ухвали про відкриття провадження. Таким чином, суди дійшли висновку, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 подана поза межами процесуальних строків, визначених статтею 193 ЦПК України.
50.         Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
51.         Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
52.         Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
53.         Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
54.         Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
55.         Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
56.         Як вказувалось вище, ухвалою місцевого суду від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, визначено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву
57.         Відповідно до рекомендованого поштового повідомлення, ОСОБА_2 вручено копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви 09  лютого 2024 року (а. с. 46).
58.         26 лютого 2024 рок ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву. 
59.         У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 обґрунтовувала незгоду із пред`явленими їй вимогами, проте ОСОБА_2 не вказувала про наміри звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.
60.         При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у попередньому судовому засіданні, яке відбулось 06 березня 2024 року, представник ОСОБА_2 не вказував суду про наміри звернутися із зустрічною позовною заявою, лише в попередньому судовому засіданні 19 червня 2024 року представник ОСОБА_2 повідомив про наміри звернутися із зустрічною позовною заявою з клопотанням щодо поновлення строків (а. с. 99-101).
61.         Із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 звернулась до суду 08 липня 2024 року.
62.         З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що зустрічна позовна заява подана із порушенням строків, визначених статтею 193 ЦПК України.
63.         Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що у строк до 26  лютого 2024 року ОСОБА_2 було надано право на пред`явлення зустрічного позову, яке вона не могла реалізувати у зв`язку із відсутністю на визначену судом дату відповідних дозволів на отримання у власність спірного майна, з огляду на наступне.
64.         Судами встановлено, що ОСОБА_4 чоловік ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
65.         Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
66.         Отже, з 04 листопада 2021 року відкрилась спадщина після ОСОБА_4 і спадкоємці мали право реалізувати наміри щодо її прийняття.
67.         У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказувала, що вона вчасно подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, але станом на час подання позовної заяви не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірне майно.
68.         У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказувала, що 27 грудня 2021 року передала спірне майно на тимчасове зберігання до ВП № 2 Броварського РУП ГУНП у Київській області.
69.         Також ОСОБА_2 вказувала, що 08 липня 2023 року сторони по справі отримали свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало спадкодавцю на день смерті, але на майно, яке є предметом розгляду справи, яка переглядається, свідоцтва про право на спадщину видані не були, оскільки вона на той час не отримала відповідного дозволу на придбання зброї.
70.         Дії ОСОБА_2 щодо передачі майна на тимчасове зберігання до органів поліції свідчать про обізнаність останньої щодо специфіки спадкування спірного майна, а отже вона принаймні з 27 грудня 2021 року могла вчиняти дії, спрямовані на отримання відповідних дозволів. 
71.         При цьому, зазначаючи про відмову в видачі свідоцтв про право на спадщину у липні 2023 року з підстав відсутності відповідних дозволів, тобто за півроку до пред`явлення ОСОБА_1 вказаного позову, ОСОБА_2 не вчиняла дій щодо їх отримання.
72.         Отже, з урахуванням того, що спадщина на спірне майно відкрилась у листопаді 2021 року, відсутність вчинення ОСОБА_2 відповідних дій щодо отримання дозволі на придбання зброї, колегія суддів відхиляє доводи про те, що наявні підстави для поновлення строків на подання зустрічного позову, оскільки лише після отримання таких дозволів ОСОБА_2 мала можливість реалізувати.
73.         Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2 у визначений строк не була позбавлена права звернутися з зустрічним позовом, а відповідні дозволи надати після їх отримання.
74.         З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм процесуального права.
75.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
76.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
77.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2.            Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович