ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/896/25  Справа № 695/913/21 Категорія: 302070000    Головуючий по 1 інстанції Степченко М.Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.   	  	

  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 липня 2025 року                                                                                    м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.  

секретар        Любченко Т.М.        

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Король Олег Анатолійович;
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси»;
представник відповідача – адвокат Аполонов Олексій Вікторович 

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Король Олег Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Короля Олега Анатолійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» про усунення перешкод у користуванні майном, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Гранекс-Черкаси» про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем земельними ділянками, розташованими в адміністративних межах Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в межах населеного пункту, шляхом звільнення земельних ділянок та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди ТОВ «Гранекс-Черкаси» за номерами записів про речове право № 19423185, № 19422644.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 17 березня 2011 року був укладений договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранекс-Черкаси» строком на 5 років.
11 липня 2016 року складена додаткова угода щодо внесення змін до договору оренди землі, якою продовжено строк дії договору, порядок його пролонгації, тощо.
Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Гранекс-Черкаси» на земельні ділянки.
Зокрема, щодо земельної ділянки з кадастровим номером:
7121583100:29:002:0093 зареєстровано право оренди ТОВ «Гранекс-Черкаси» за рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Деньгівської селищної ради Веремій Л.В. № 19423185 від 07 березня 2017 року;
712583100:18:003:0109 – рішенням № 19422644 від 07 березня 2017 року, що вбачається з витягу ДЗК.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 . 
На момент звернення до суду ОСОБА_2 є власником земельних ділянок і нею було встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року, яку використано як підставу для державної реєстрації права оренди ТОВ «Гранекс-Черкаси». Вважає, що додаткова угода щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року є неукладеною.
Перебування земельної ділянки у користуванні ТОВ «Гранекс-Черкаси» є таким, що порушує права власника земельної ділянки, тому позивач звернулася з відповідним позовом до суду.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2022 року залучено до участі розгляді справи правонаступника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року в задоволенні позовну відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами наявність підстав вважати додаткову угоду неукладеною, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками на думку суду задоволенню не підлягають. Крім того, судом зазначено, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Враховуючи, що в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками відмовлено та відсутня необхідність забезпечення виконуваності судового рішення (скасування державної реєстрації речового права), тому позовна вимога в частині скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право оренди ТОВ «Гранекс-Черкаси» також не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Король О.А. просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідач скориставшись похилим віком ОСОБА_3 та її юридичною необізнаністю склав додаткову угоду та не надав її на підпис останній, продовжуючи платити орендну плату, намагаючись узаконити договірні відносини. Жодних доказів фактичного отримання позивачем орендної плати протягом 2021-2023 років відповідачем не надано, тому після смерті ОСОБА_3 орендна плата не отримувалася ні позивачем, ні його дружиною ( ОСОБА_2 ), яка первинно успадкувала спірну земельну ділянку та первісно подала позов до суду. Суд на вказане належної уваги не звернув та необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
У відзиві, що надійшов від ТОВ «Гранекс-Черкаси» зазначено, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду. Вказано, що ОСОБА_3 було достовірно відомо про зміст додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року. ОСОБА_1 також було відомо про визнання ОСОБА_3 додаткової угоди, а отже наявність в неї волевиявлення щодо істотних умов договору оренди, оскільки ОСОБА_3 жодних заперечень щодо дійсності такої угоди не подавалося. 
З моменту укладення спірної додаткової угоди, ОСОБА_3 , її спадкоємець ОСОБА_2 та теперішній власник земельних ділянок ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі отримували орендну плату від відповідача за користування земельними ділянками. Тому, враховуючи викладені обставини, ТОВ «Гранекс-Черкаси» вважає, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранекс-Черкаси» було укладено договір оренди землі строком на 5 років (Т. 1 а.с. 13-14).
11 липня 2016 року була підписана додаткова угода щодо внесення змін до договору оренди землі (Т.1 а.с. 15), відповідно до якої сторони збільшили строк дії договору до 30 березня 2027 року.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 19 травня 2020 року (Т.1 а.с. 18-19) зареєстрованих в реєстрі за № 390 та № 391 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 спадкоємцем земельних ділянок з кадастровими номерами 7121583100:29:002:0093, 7121583100:18:003:0109, розташованими в адміністративних межах Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області являється її онука ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельні ділянки від 18 березня 2021 року (Т.1 а.с. 20-21) вбачається, що здійснено реєстрацію права власності земельних ділянок з кадастровими номерами 7121583100:29:002:0093, 7121583100:18:003:0109, розташованими в адміністративних межах Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за  ОСОБА_2  (записи за № 36545553 та № 36545358 від 19 травня 2020 року) та право оренди за ТОВ «Гранекс-Черкаси» (записи за № 19422644 та № 19423185 від 07 березня 2017 року).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 278842386 та № 278836914 від 08 жовтня 2021 року (Т. 1 а.с. 63-64) власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7121583100:29:002:0093, 7121583100:18:003:0109, що розташовані в адміністративних межах Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області являється ОСОБА_1 .
       Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки від 02 грудня 2021 року (Т. а.с. 48-49) вбачається, що здійснено реєстрацію права власності земельних ділянок з кадастровими номерами 7121583100:29:002:0093, 7121583100:18:003:0109, що розташовані в адміністративних межах Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за ОСОБА_1 (записи за № 44390681 та № 44390046 від 08 жовтня 2021 року) та право оренди за ТОВ «Гранекс-Черкаси» (записи за № 19422644 та № 19423185).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно ст. 627 ЦК України  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України  передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства – ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» та ст. 792 ЦК України.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Вирішуючи спір, судом першої інстанції враховано, що позивач, звертаючись до суду з позовом, заперечує факт укладення додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року та відповідно, виникнення орендних відносин, з тих підстав, що дану угоду ОСОБА_3 не підписувала, волевиявлення на укладення не мала, тому перебування земельних ділянок у користуванні відповідача порушує права позивача як власника земельних ділянок.
Згідно висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1103/23-23 від 17 листопада 2023 року Т.1 (а.с. 196-221) підпис у додатковій угоді щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року, в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_3 .
За змістом статей 76, 102 ЦПК України  висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у ч. 3 ст. 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України  про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України  йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли, що відповідає висновкам, викладеним у п. 6.15-6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.
У той же час, виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах Глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше), що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.
Сторони не заперечили тієї обставини, що спірні земельні ділянки перебувають у користуванні відповідача з 17 березня 2017 року не дивлячись на зміну їх власника.
Відповідно до договору оренди землі від 17 березня 2011 року (Т.1 а.с. 13-14) договір укладено на п`ять років (п. 8 договору).
Згідно додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди землі від 11 липня 2016 року (Т.1 а.с. 15) строк дії договору збільшено до 30 березня 2027 року.
За життя ОСОБА_3 не оспорювала додаткову угоду від 11 липня 2016 року, не вимагала повернення земельних ділянок та їй виплачувалася орендна плата, яка перераховувалася на ім`я ОСОБА_1 відповідно до довіреності б/н від 28 вересня 2017 року на отримання орендної плати за земельну ділянку (пай) в ТОВ «Гранекс-Черкаси» (Т.1 а.с. 127).
Матеріали справи містять відомості про отримання орендної плати ОСОБА_1 за 2015, 2018-2019 роки що підтверджується копіями платіжних доручень за 2015, 2018-2019 роки (Т. 1 а.с. 235-250).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що після смерті ОСОБА_3 орендну плату ОСОБА_2 , яка первинно успадкувала земельні ділянки не отримувала, що свідчить про заперечення сторони позивача щодо її отримання.
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують факт виплати відповідачем орендної плати ОСОБА_2 , а саме реєстрами згрупованих електронних поштових переказів (Т. 1 а.с. 252, 255) та копіями платіжних доручень. 
Наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність договірних відносин ОСОБА_3 з ТОВ «Гранекс-Черкаси» і обидві сторони договору виконували умови договору щодо оренди земельних ділянок та отримання орендної плати, що свідчить про визнання його сторонами.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що додаткова угода від 11 липня 2016 року має ознаки оспорюваного правочину, а не неукладеного, а враховуючи, що позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами наявність підстав вважати додаткову угоду неукладеною, висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх звільнення відповідачем є обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства та не спростовується доводами апеляційної скарги.
Що стосується позовних вимог про скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про право оренди, суд першої інстанції правильно врахував, що з 16 січня 2020 року в зв`язку зі змінами в ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому колегія суддів, погоджується з висновком суду про відмову в їх задоволенні. 
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обґрунтованості заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Короля Олега Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.

Судді