ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
02 липня 2025 року                                   
м. Київ                                                               
 
справа № 167/433/24
 
провадження № 61-9791св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - виконуюча обов`язки начальника Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Наталія Григорівна,
заінтересована особа (стягувач)- Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солтисюком Андрієм Петровичем, на постанову Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г. (далі - виконуюча обов`язки начальника Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області                           Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г.),                                  стягувач - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія»         (далі - ПАТ «Українська інноваційна компанія»).
 
Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 18 грудня 2009 року у справі № 2-633/09 стягнуто з нього               на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк»                                 (далі - АТ «Український інноваційний банк») заборгованість за кредитною угодою від 06 жовтня 2006 року № 630 у розмірі 19 499,36 доларів США; 7 667,57 грн                                 за отриманий кредит; 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на                 інформаційно-технічне забезпечення справи.На підставі вказаного заочного рішення суду 18 грудня 2009 рокуРожищенським районним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2-633/09, який було пред`явлено стягувачем до Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області для примусового виконання.
 
Зазначав, що постановами головного державного виконавця Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчука В. В. від 02 квітня 2010 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з нього                                   на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США та 7667,57 грн, а також виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з нього на користь АТ «Український інноваційний банк» грошових коштів у розмірі 1 820 грн судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи. В ході здійснення виконавчих дій                       у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 державним виконавцем 07 лютого                  2011 року було накладено арешт на його рухоме та нерухоме майно. 
 
Заявник указував, що 23 серпня 2011 року виконавчий лист було повернуто стягувачу за його вимогою на підставі листа від 23 серпня 2011 року № 1643                            у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду.
 
При цьому, незважаючи на відсутність боргу перед стягувачем - ПАТ «Українська інноваційна компанія», арешт державним виконавцем було знято лише з його рухомого майна, проте арешт на нерухоме майно залишається чинним на сьогодні, що є порушенням його прав та вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Зазначав, що про наявність вказаного арешту його майна йому стало відомо                             у березні 2024 року під час передачі сільськогосподарського паю в оренду та після ознайомлення з витягами з виконавчих проваджень. 15 квітня 2024 року його представник звернувся до Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з його майна, у задоволенні якої було відмовлено та роз`яснено, що арешт може бути знято лише на підставі рішення суду.
 
На думку заявника, наявність протягом тривалого часу (майже 15 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
 
Посилаючись на обставини, встановлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 (провадження № 12-17гс19), вважав, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником                                 АТ «Український інноваційний банк», відтак є стягувачем у виконавчих провадженнях, відкритих із примусового виконання виконавчого листа № 2-633/09, виданого Рожищенським районним судом Волинської області 18 грудня 2009 року.
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Рожищенського ВДВС                       у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г., що полягає у незнятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, протиправною;
-зобов`язати виконуючу обов`язки начальника Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г. зняти арешт з нерухомого майна, який накладений під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3, а саме обтяження: номер запису про обтяження 11219328 від 27 травня 2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,                                    ВП № НОМЕР_1, від 07 лютого 2011 року, Державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується: ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року у складі судді Шептицької Н. В. скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано бездіяльність виконуючої обов`язки начальника Рожищенського ВДВС                        у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г., що полягає у незнятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, протиправною. 
Зобов`язано виконуючу обов`язки начальника Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Поліщук Н. Г. зняти арешт з нерухомого майна, який накладений під час виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3, а саме обтяження: номер запису про обтяження 11219328 від 27 травня 2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,                                    ВП № НОМЕР_1, від 07 лютого 2011 року, Державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується: ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції.
 
Районний суд мотивував своє рішення тим, що ураховуючи добровільне погашення боржником боргу, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій                      з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей щодо рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на нерухоме майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення скарги  ОСОБА_1 та визнання протиправної бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з нерухомого майна заявника. Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності чинного виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
 
При цьому районний суд відхилив посилання державного виконавця на несплату боржником виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з огляду на відсутність доказів, що з метою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і з метою виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року апеляційну скаргу Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено частково.
Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги  ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що районним судом залишено поза увагою ту обставину, що стягувачем за виконавчим листом № 2-633/09, виданим Рожищенським районним судом Волинської областіє АТ «Український інноваційний банк», проте боржник у якості стягувача зазначив ПАТ «Українська інноваційна компанія». При цьому судом не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 (провадження № 12-17гс19) щодо правового статусу ПАТ «Українська інноваційна компанія», що призвело до передчасного висновку про правонаступництво                         ПАТ «Українська інноваційна компанія» у правовідносинах, які є предметом розгляду цієї справи.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Український інноваційний банк» є безпосереднім учасником виконавчого провадження № НОМЕР_3, тому вирішення цієї справи по суті стосується прав та обов`язків вказаної юридичної особи, проте районний суд не вирішив питання про залучення стягувача до участі у справі, чим порушив його право на доступ до правосуддя. При цьому відомостей про заміну стягувача у виконавчому листі чи у виконавчих провадженнях матеріали справи не містять.
 
Апеляційний суд вважав висновок боржника та районного суду про те, що                                    ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк» передчасним та таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Солтисюк А. П., посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                           у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 24 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солтисюком А. П., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження                                 у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
У вересні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 рокузупинено касаційне провадження    у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2/1522/11652/11 за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва Олександра Олександровича під час виконання виконавчого листа № 2/1522/11652/11, виданого 26 квітня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення зі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником - ОСОБА_4 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року (провадження № 14-137цс24).
 
Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2025 року прийняла постанову у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва Олександра Олександровича під час виконання виконавчого листа                                                № 2/1522/11652/11, виданого 26 квітня 2013 року Приморським районним судом                м. Одеси про солідарне стягнення зі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2  (№ 2/1522/11652/11(провадження                                 № 14-137цс24)).
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі, з огляду на те, що усунуто обставини, які викликали необхідність зупинення провадження у справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солтисюком А. П., мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, неповно дослідив та надав правову оцінку наявним у справі доказам, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
 
Вважає, що апеляційний суд не врахував, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ПАТ «Український інноваційний банк» є однією і тією самою юридичною особою, яка змінила найменування, тому безпідставним є висновок суду про незалучення стягувача до участі у справі. Посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 24 квітня 2019 року у справі                                  № 914/3587/14 та від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, які не були враховані апеляційним судом.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Доводи особи, яка подала додаткові пояснення у справі
 
У січні 2025 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» подало до Верховного Суду додаткові пояснення у справі.
 
Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені                                     у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року                     у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані ПАТ «Українська інноваційна компанія» додаткові пояснення                            у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням відзиву на касаційну скаргу поза межами визначеного процесуального строку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 18 грудня                     2009 року у справі № 2-633/09 позов АТ «Український інноваційний банк» до            ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитною угодою від 06 жовтня 2006 року № 630 у розмірі                     19 499,36 доларів США; 7667,57 грн за отриманий кредит; 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи (а. с. 7).
 
На виконання вказаного заочного рішення суду Рожищенським районним судом Волинської області 18 грудня 2009 року видано виконавчий лист № 2-633/09, який було пред`явлено стягувачем до Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ                                     у Волинській області для примусового виконання.
 
Постановами головного державного виконавця Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчука В. В. від 02 квітня 2010 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь                             АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором                          у розмірі 19 499,36 доларів США та 7 667,57 грн, а також виконавче провадження               № НОМЕР_2 про стягнення з  ОСОБА_1  на користь АТ «Український інноваційний банк» грошових коштів у розмірі 1 820 грн судового збору та витрат на  інформаційно-технічне забезпечення справи (а. с. 11-12).
 
07 лютого 2011 року головним державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.
 
29 серпня 2011 року головним державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Михальчуком В. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду.
 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта  ОСОБА_1 від 15 квітня 2024 року № 374361866 наявне обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11219328від 27 травня                  2011 року; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № НОМЕР_1, від 07 лютого 2011 року, Державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д. В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник майна, яке обтяжується:                  ОСОБА_1 ; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції (а. с. 18 зворот-20). 
 
15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Солтисюк А. П. звернувся до Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту                    з належного ОСОБА_1 нерухомого майна (а. с. 15).
 
За змістом листа Рожищенського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 квітня 2024 року за вих. № 2070522.17-24 станом на 25 квітня 2024 року на виконанні у відділі не перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа               № 2-633/09, виданого Рожищенським районним судом Волинської області 18 грудня 2009 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 499,36 доларів США                 та 7 667,57 грн за отриманий кредит. На виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі                                         19 499,36 доларів США та 7 667,57 грн за отриманий кредит. Вказане виконавче провадження було відкрито 02 квітня 2010 року, проте 29 серпня 2011 року державним виконавцем на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Заявнику повідомлено про неможливість задоволення заяви про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 у зв`язку                      з відсутністю підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (а. с. 16).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                   статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солтисюком А. П., підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                   з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                     і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією                   з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою           для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України                     і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод           1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece»)                            від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого                    статті 1 Протоколу № 1.
 
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією                                    з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частиною першою статті 450 Закону України «Про виконавче провадження»                           (у редакції, чинній на час розгляду скарги) передбачено, що скарга розглядається                      у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника                                   і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
 
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час розгляду скарги) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі                статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (частина перша статті 14 Закону України              «Про виконавче провадження»).
 
Згідно із частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, встановлено, що стягувачем за виконавчим листом, виданим 18 грудня 2009 року Рожищенським районним судом Волинської області є АТ «Український інноваційний банк».
 
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 в якості стягувача вказав                                ПАТ «Українська інноваційна компанія», посилаючись на те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ПАТ «Український інноваційний банк» є однією і тією                       самою юридичною особою, яка змінила найменування відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 (провадження № 12-17гс19).
 
У статті 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.
 
Згідно із статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
 
Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи (стаття 108 ЦК України).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі                           № 925/698/16 дійшла висновків, що ПАТ «Український інноваційний банк» та                     ПАТ «Українська інноваційна компанія» мають один і той самий ідентифікаційний код юридичної особи № 0583988. Дата реєстрації цих юридичних осіб, зазначена                 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також збігається. Однак в Єдиному реєстрі відсутній запис про те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником                                  ПАТ «Український інноваційний банк», такий запис міститься лише в статуті цієї юридичної особи. В Єдиний Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних                           осіб - підприємців та громадських Формувань, під кодом 05839888 зареєстровано ПАТ «Українська інноваційна компанія». Однак, відсутні відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа. Відтак Велика Палата Верховного Суду у цій справі дійшла висновку, що зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «комерційних банків» (КВЕД:64.19) не є, ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні                                   статті 108 Цивільного кодексу України (стаття 87 Закону України «Про акціонерні товариства»), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (стаття 86 Закону України «Про акціонерні товариства»), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні ст.106 Цивільного кодексу України (статті 83-85 Закону України «Про акціонерні товариства»). Отже, в результаті організаційних змін                     ПАТ «Укрінбанк» від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не утворилась.
 
Ураховуючи те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», тобто вказані товариства є однією і тією самою юридичною особою, яка змінила лише найменування, мають однаковий код ЄДРПОУ та в них збігається дата реєстрації, суд апеляційної інстанції, неправильно застосував вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначивши, що до участі у справі не було залучено належного стягувача - ПАТ «Український інноваційний банк».
 
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 ,посилавшись лише на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме незалучення до участі                 у справі належного стягувача - ПАТ «Український інноваційний банк», яке судове рішення не оскаржувало, фактично не переглянувши по суті ухвалу районного суду.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89,                       367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції має врахувати викладене, переглянути по суті ухвалу суду першої інстанції відповідно до положень                              статті 367 ЦПК України й ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
 
Крім того, апеляційному суду необхідно врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 травня 2025 року у cправі                                    № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24).

Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених                       у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Солтисюком Андрієм Петровичем, задовольнити частково.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець