ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року	Львів	Справа № 460/12113/24 пров. № А/857/34499/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Хомича Івана Олександровича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 у справі №460/12113/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції – Друзенко Н.В., час ухвалення - у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, місце ухвалення – м. Рівне),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.07.2024 №172650009026 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до положень Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи з 02.11.1996 по 31.12.1997, з 22.01.2004 по 20.06.2007, а також періоди роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з 20.07.1987 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 01.11.1996, призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до положень Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.07.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав відсутності періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема станом на 01.01.1993. Наголошує, що станом на 01.01.1993 працював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, має необхідний страховий стаж, що підтверджено записами трудової книжки. При цьому, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу періоди догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи з 02.11.1996 по 31.12.1997, з 22.01.2004 по 20.06.2007. Таким чином, вважає, що має право на зниження пенсійного віку на 6 років максимально. Тому, вважає, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 09.07.2024 №172650009026 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи з 02.11.1996 по 31.12.1997, з 22.01.2004 по 20.06.2007, періоди роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з 20.07.1987 по 03.12.1990, з 04.12.1990 по 01.11.1996, призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.07.2024 відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що дії відповідача 2 щодо відмови в зарахуванні періодів роботи у зоні гарантованого добровільного відселення є протиправними, а періоди роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з 20.07.1987 по 03.12.1990 та з 04.12.1990 по 01.11.1996 підлягають у зарахування стажу Позивача для призначення пенсії за віком відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задоволити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без  змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1   народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ремчиці Сарненського району Рівненської області; зареєстроване місце проживання в с. Ремчиці Сарненського району Рівненської області з 10.06.1991, що підтверджується наявною у паспорті серії НОМЕР_1 відміткою про місце проживанння.
Позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією.
Згідно записів 1-3 трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач: 20.07.1987 прийнятий помічником стрілочника станції Сарни Львівської з/дороги на ділянці переїзду станції Немовичі-185 км; 21.12.1987 переведений змінним черговим станції Сарни Львівської з/дороги на розвантажувальній ділянці села Немовичі; 03.12.1990 звільнений за власним бажанням.
Згідно записів 4-5 трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач з 04.12.1990 по 01.11.1996 працював ремонтником електроліній сільськогосподарських підприємств Тутовицької та Ремчицької сільських рад.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Немовичі, с.Ремчиці, с.Тутовичі Сарненського району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).
Позивач 01.07.2024 звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.07.2024 №172650009026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж та період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 3 роки. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки 6 місяців 10 днів, страховий стаж становить 23 роки 4 місяці 12 дні. За доданими документами, до страхового стажу зараховано всі періоди. Згідно підтверджених документів факт проживання станом на 01.01.1993 не підтверджено, оскільки відсутні довідки підтверджуючі місце проживання заявника.
Позивач не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції відмовив у задоволені позову з тих підстав, що наявні документи не підтверджують обов`язкової умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме робота або проживання особи у зоні не менше 3 років.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-ХІІ). 
Згідно статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі – Закон №1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої   статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.
У матеріалах справи відсутні докази, що позивач у період, що дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку (з 26.04.1986 по 31.07.1986) працював (проживав) в зоні гарантованого добровільного відселення, відтак відсутні підстави для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.
Згідно обставин даної справи, пенсійний орган наголошує, що у позивача відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема станом на 01.01.1993 не менше 3 років та необхідний страховий стаж на рівні не менше 24 років.
Разом з тим, позивачем визначено підставу для зниження пенсійного віку – робота у зоні гарантованого добровільного відселення, а не проживання.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №22-1).
Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 передбачено, що документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023); для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до   Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Механізм реалізації права, передбаченого   законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі   статтею 55   Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.
При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).
Згідно пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Право встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.
Право ж на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали або працювали, у зоні гарантованого добровільного відселення – не менше трьох років станом на 01.01.1993.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією.
Належність позивача до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 3, відповідачем за змістом відзиву не заперечується.
Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Відповідно до записів 1-5 трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач: з 20.07.1987 по 03.12.1990, що становить 3 роки 4 місяці 14 днів – працював помічником стрілочника на ділянці переїзду станції Немовичі-185 км, змінним черговим на розвантажувальній ділянці села Немовичі та з 04.12.1990 по 01.11.1996, що становить 5 років 10 місяців 29 днів (по 01.01.1993 складає 2 роки 29 днів) – працював ремонтником електроліній сільськогосподарських підприємств Тутовицької та Ремчицької сільських рад.
Відтак, період роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 5 років 5 місяців 13 днів, а загальний період роботи в цій зоні – 9 років 3 місяці 13 днів.
Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач працював на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, то його пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ підлягає зниженню з розрахунку: 1 рік за 2 роки проживання (за повних 9 років), тобто на 4 роки (однак, не максимально на 6 років).
Тому, доводи позивача про те, що він має право на зниження пенсійного віку на 6 років максимально, є помилковими.
Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.
Згідно статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років. 
З урахуванням зменшення пенсійного віку на 4 роки, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 56 років (60-4).
Апеляційним судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу (01.07.2024) про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнилося 54 роки. Тому, не дотримано обов`язкової умови щодо досягнення необхідного віку.
З урахуванням статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсутні підстави для призначення пенсії з 01.07.2024.
Зменшення пенсійного віку на 4 роки, позивач набуде право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 56 років (21.12.2025).
Одночасно також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.07.2024 №172650009026   зазначено про те, що страховий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 12 дні. 
Як вважає позивач, що до його страхового стажу слід зарахувати періоди догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи з 02.11.1996 по 31.12.1997, з 22.01.2004 по 20.06.2007.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з розрахунком за формою РС-право, наданим до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.07.2024 №172650009026, до страхового стажу позивача як 23 роки 4 місяці 12 днів зараховані наступні періоди: 20.07.1987-03.12.1990, 04.12.1990-01.11.1996, 01.01.1998-30.09.1999 (догляд за дит. ЧК до 12 років), 01.10.1999-31.12.2002, 01.01.2003-31.12.2003 (догляд за дит. ЧК до 12 років), 01.01.2004-21.01.2004, 21.06.2007-31.07.2007, 01.08.2007-31.08.2007, 01.09.2007-05.02.2008, 05.03.2008-28.02.2009 (безробіття), 05.05.2010-12.12.2011, 26.01.2012-13.02.2012, 23.02.2012-16.02.2013 (безробіття), 01.09.2017-31.12.2017, 01.12.2018-19.12.2018, 01.01.2020-30.09.2022 (одноразова сплата), 01.01.2023-30.06.2023 (одноразова сплата).
Відповідно до пункту 13 статті 30 Закону №796-ХІІ потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.
Згідно з пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону №796-ХІІ; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.
Разом з тим, документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , позивач є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до досягнення повноліття був дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_5 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка до досягнення повноліття була дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_7 .
У матеріалах справи міститься заява позивача від 07.02.2024, за змістом якої він просив зарахувати до стажу роботи період догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягненнями ними 12 річного віку (без зазначення конкретного періоду). У додатках до цієї заяви зазначено: свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (2), свідоцтво про одруження, трудова книжка дружини ОСОБА_4 . У вказаній заяві, ОСОБА_4 не заперечувала щодо зарахування періоду догляду за дітьми, до стажу її чоловіка.
Проте, вказана заява адресована «Пенсійному фонду України» (без зазначення адреси), при цьому, відсутні докази її надіслання та отримання відповідачем. В матеріалах справи відсутнє рішення суб`єкта владних повноважень про відмову позивачу у зарахуванні до стажу роботи періоду догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягненнями ними 12 річного віку.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням від 09.07.2024 №172650009026 не відмовляло позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів догляду за дітьми, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи з 02.11.1996 по 31.12.1997, з 22.01.2004 по 20.06.2007. У вказаному рішенні зазначено, що за доданими документами, до страхового стажу зараховано всі періоди. 
З урахуванням зменшення пенсійного віку на 4 роки, позивач набуде право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону №796-ХІІ у 56 років (21.12.2025), за наявності страхового стажу не менше 32 років, а з урахуванням зменшення на 4 роки – не менше 28 років.
Апеляційний суд звертає увагу, що обставина щодо наявності/відсутності необхідного страхового стажу вже не має вирішального значення, оскільки позивач не досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням зменшення на 4 роки – 56 років, а тому не має права на призначення з 01.07.2024 пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 09.07.2024 №172650009026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з не підтвердженням факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та відсутністю необхідного страхового стажу.
Оскільки позивач не набув права на призначення пенсії з 01.07.2024, суд дійшов висновку, що вказане рішення не підлягає скасуванню.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Хомича Івана Олександровича – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі №460/12113/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін