Ухвала
 
17 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 353/605/24
провадження № 61-8298ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменко П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року у складі судді: Лущак Н. І., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Бойчука І. В., Василишин Л. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дільман Органік» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 пред`явив до ТОВ «Дільман Органік» позов про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належать земельні ділянки площею 0,5401 га, кадастровий номер 2625687800:01:001:0989 в урочищі «Великий лан» та площею 0,5964 га кадастровий номер 2625687800:01:009:0972 в урочищі «За дубровою», які знаходяться в с. Прибилів Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Вказував, що у березні 2023 року він вирішив засіяти зернові культури на своїх земельних ділянках, однак після їх огляду він виявив, що відповідач без його відома і згоди засіяв їх кукурудзою, яку восени зібрав в якості урожаю.
 
Про вчинення відповідачем неправомірних дій позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами: 29 травня, 06 червня та 14 листопада 2023 року за результатами розгляду яких з представником ТОВ «Дільман Органік» Попадинцем О. Й. було проведено бесіду з приводу недопущення протиправних дій щодо незаконного використання його земельних ділянок.
 
Звернення 17 січня 2024 року із заявою до Тлумацької міської ради та особисто до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками жодного результату не дало. Натомість, представник відповідача погрожував йому розправою.
 
На час подачі позову його земельні ділянки надалі перебувають у користуванні відповідача без законних підстав, так як договори оренди землі з ним відповідач не підписував.
 
ОСОБА_1 просив:
зобов`язати ТОВ «Дільман Органік» усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, які йому належать, повернути йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0,5401 га, кадастровий номер 2625687800:01:001:0989 в урочищі «Великий лан» та площею 0,5964 га кадастровий номер 2625687800:01:009:0972 в урочищі «За дубровою», які знаходяться в с. Прибилів Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, а також відновити межові знаки по всій довжині земельних ділянок.
 
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Дільман Органік» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками відмовлено.
 
23 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року (повне судове рішення складено 30 травня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 911/2774/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 921/14/17-г/11, від 29 серпня 2019 року у справі № 453/423/16-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 453/222/19, а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки;
суди не взяли до уваги неодноразові звертався позивача до поліції з повідомленням про самовільне захоплення відповідачем належних йому земельних ділянок та пошкодження межових знаків;
судами не враховано долучений до матеріалів справи рекомендований лист від 16 квітня 2024 року, який позивачем було надіслано на адресу відповідача з вимогою про усунення перешкод у користуванні його земельними ділянками;
судами не прийнято від позивача докази, які мають суттєве значення для справи, зокрема, фото земельної ділянки позивача та диск із записами розмови позивача із керівником відповідача, з якої вбачається що відповідач дійсно у 2023 році користувався земельними ділянками позивача та пропонував позивачу відшкодувати 30 000 грн і відновити межові знаки, що є суттєвим доказом на підтвердження позовних вимог;
17 січня 2024 року позивач звернувся із заявою у міську раду, в якій зазначив про те, що відповідач незаконно посіяв кукурудзу на його земельних ділянках та восени зібрав урожай кукурудзи, знищивши межові знаки і таким чином вчинивши перешкоди йому в користуванні земельними ділянками;
судами взято до уваги акт обстеження земельних ділянок № 1 від 20 січня 2025 року, який є недопустимим доказом.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дільман Органік» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                     І. О. Дундар 
 
                                                                                              П. І. Пархоменко