ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/18342/24 пров. № А/857/33977/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року про закриття провадження (постановлену головуючим суддею Крутько О.В. у порядку письмового провадження у м. Львоові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

                                                    в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області, ГУ ПФУ в Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Київській області щодо призупинення йому з 01.01.2024 виплат пенсії,  рішення відділу перерахунків пенсії №2 ГУ ПФУ у Львівській області від 24.06.2024 щодо відмови йому у поновленні пенсії та зобов`язати поновити виплату призначеної пенсії за віком з 01.01.2024.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження по справі.
ГУ ПФУ у Львівській області подано клопотання про закриття провадження на підставі п.5 ч.1 ст.238 КАС України, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть S 786/2024 0.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 клопотання відповідача про закриття провадження  було задоволено. Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії - закрито.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що правовідносини щодо оскарження акту індивідуальної дії, якої призупинена виплата пенсії спадкодавця, яка йому належала допускає правонаступництво в порядку ст.1227 ЦК як сингулярне правонаступництво.
Відповідач - ГУ ПФУ у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходячи з аналізу правових норм, дійшов висновку, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Спірні правовідносини стосуються оскарження актів індивідуальної дії та дій щодо виплати пенсії, а відтак, не допускають правонаступництва. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Райне.
Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Статтею 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки особи, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема : 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Як видно з матеріалів справи, на момент смерті позивача відповідні суми пенсії не були нараховані, а тому ці виплати не є такими, що увійшли до складу спадщини.
Верховний Суд у постанові від 15.07.2021 по справі №2-а-2691/2009 сформував висновок, відповідно до якого, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. До спадщини померлого входять суми нарахованих пенсійних і соціальних виплат при житті померлого, але з відповідних причин не отримані ним, а не право на отримання відповідних виплат, яке має особистий характер.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 по справі №286/3516/16-ц, від 03.04.2019 по справі №808/1346/18 висловлено позицію про те, що у справах, де предметом позову є майнова вимога позивача, яка стосується визнання за ним право власності на майно - грошові кошти, які належали до виплати за життя померлому спадкодавцю, має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Даний підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09.10.2019 по справі №355/323/17, де суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) померлого чоловіка вказав, що аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.
Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 по справі №284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержаних за життя спадкодавця підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 28.04.2022 по справі №428/3913/20, від 30.11.2022 по справі №638/19167/19 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування).
Таким чином, виплаті підлягають лише конкретні суми заробітної плати (пенсії), які належали позивачу за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Кошти, які не були нараховані померлому, не є належною йому виплатою. Як встановлено судом, виплата пенсії позивачу було зупинена за його заявою у зв`язку з тимчасовим виїздом за кордон. 
За таких умов, відсутня нарахована сума, яка може бути виплачена членам сім`ї померлого.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст.12, 238, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                 п о с т а н о в и в : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року про закриття провадження по справі №380/18342/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук