ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5737/25 Справа № 206/5981/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Триполець В.О.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: Торецька міська військово-цивільна адміністрація Бахмутського району Донецької області,
Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору: Дванадцята київська державна нотаріальна контора,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Кушнірчук Р.О.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області в якому вимагала визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка є її рідною матір`ю. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . 26 вересня 2024року позивачка звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, того ж дня державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербина Я.О., винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій, оскільки ОСОБА_1 пропустила передбачений законом строк встановлений для прийняття спадщини.
Позивачка посилалась на те, що вона є людиною похилого віку, перебуває з 2018року на диспансерному обліку у сімейного лікаря та має діагнози: гіпертонічна хвороба 2 ст. цукровий діабет II тип середньої тяжкості, ст. субкомплексна діабетична полінейропатія та інші хвороби, через які перебувала «в групі ризику» та була вимушена максимально обмежити будь-які контакти через ризик захворіти на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену короновірусом SARS-CoV-2. Крім того, з метою збереження власного життя та у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивачка була вимушена виїхати на тимчасове місце проживання до с. Іллінці Івано-Франківської області та була взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На території Торецької громади з початку повномасштабної агресії відсутній нотаріус, приміське та міжміське автотранспортне сполучення було припинене, що є загальновідомим фактом. 
Позивачка вважала, що вона з поважних причин пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме через велику відстань від місця проживання спадкоємця та місця знаходження спадкового майна; дії на всій території України карантину; знаходження спадкового майна на території активних бойових дій; введення на всій території України воєнного стану. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що причини пропуску строку на прийняття спадщини після смерті матері у позивачки не були об`єктивно непереборними та поважними та не могли бути перешкодою для звернення до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 квітня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позову в повному обсязі. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не врахував, що весь термін, який надавався для прийняття спадщини, на всій території України були встановлені жорсткі карантинні обмеження, які не дозволяли позивачці звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Наголошувала на тому, що на початку 2022року на території України введено правовий режим воєнного стану, відбувалися бойові дії на території Донецької області, що вплинуло на можливість прийняття спадщини позивачкою.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 01 липня 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1 , батьками якої зазначені: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , актовий запис №357.
З копії реєстраційного посвідчення на домоволодіння від 25 червня 1982року вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дзержинською державною нотаріальною конторою від 23 червня 1982року, зареєстрованого в реєстрі під № 1673, записано в реєстрову книгу під № 8 реєстр 2122.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №119 (а.с.8).
З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2612-7000337945 від 06 квітня 2022року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13).
26 вересня 2024року ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.53).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78512600 від 26 вересня 2024року було зареєстровано спадкову справу № 73040759 Дванадцятою київською держаною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 (а.с.10).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) № 78511246 від 26 вересня 2024року встановлено, що ОСОБА_2 за життя склала заповіт зареєстрований в реєстрі під № 3845633 посвідчений 20 січня 1983року П`ятою київською нотаріальною конторою (а.с.65).
26 вересня 2024року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало матері померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки згідно ст.ст.1269, 1270 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 пропустила передбачений законодавством строк встановлений для прийняття спадщини після її смерті (а.с.11).
З довідки виданої Комунальним некомерційний підприємством «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 30 вересня 2024року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з 2018року. ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертологічна хвороба 2 ст. цукровий діабет II тип середньої тяжкості, ст. субкомплексна діабетична полінейропатія та інші хвороби.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що спадщина відкрилась ще до початку військового стану, а надані позивачкою докази не підтверджують поважні причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивачки, як спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений законом строк.
Як правову підставу для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції виснував, що строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України був пропущений позивачем не з поважних причин. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1269 та частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За цією нормою поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2019року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020року у справі №145/148/20 (провадження № 61-16153св20).
Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з позовом, а також в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначала, що строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, у зв`язку із тим, що вона не мала можливості звернутись до нотаріуса чи нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через карантинні обмеження у зв`язку із поширенням територією України гострої респіраторної хвороби COVID-19, через віддаленість від місця проживання спадкодавця та через ведення воєнного стану в Україні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини).
Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Нотаріальні контори продовжували роботу під час карантинних обмежень.
Відповідно до пунктів 2.1, 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012року за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
Тож, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та надіслати її засобами поштового зв`язку за місцем відкриття спадщини.
Оскільки нотаріуси продовжували роботу під час карантинних обмежень, а особиста присутність у нотаріуса за останнім місцем проживання спадкодавця для подачі заяви про прийняття спадщини від спадкоємця законом не вимагається, тому поширення територією України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та віддаленість від місця проживання спадкодавця не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 18 березня 2021року у справі №496/3234/19, провадження № 61-18246св20, від 09 лютого 2022року у справі №709/769/19, провадження № 61-13720св20, від 14 червня 202 року у справі №346/3357/21 (провадження № 61-3306св22), від 15 вересня 2023року у справі №345/4153/22, провадження № 61-9356св23, від 22 лютого 2024року у справі № 755/1886/22, провадження № 11575св23.
В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивачка також посилалась на введення воєнного стану відповідно до Указу Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнними діями, що відбуваються на території України.
Судом встановлено та не заперечується позивачкою, що з 18 липня 1989року вона проживає в м. Києві, а з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2612-7000337945 від 06 квітня 2022року встановлено, що ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . 
Водночас, спадщина відкрилась ще до початку введення воєнного стану в Україні, у 2021році.
Апеляційний суд наголошує, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є виключною підставою для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини. Такими підставами можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили звернення до органів нотаріату у встановлений законом строк, однак таких обставин ОСОБА_1 не вказала та відповідних доказів не надала.
Тож, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що весь термін, який надавався для прийняття спадщини, на всій території України були встановлені жорсткі карантинні обмеження, які не дозволяли позивачці звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а на початку 2022року на території України введено правовий режим воєнного стану, відбувалися бойові дії на території Донецької області, що також вплинуло на можливість прийняття спадщини позивачкою, є безпідставними та не спростовують відсутність у справі доказів для можливості задоволення позову. 
       Так, під час розгляду справи, суд першої інстанції надав всебічну та повну оцінку вказаним доводам позивача. 
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 липня 2025року.

Судді: