КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 367/2631/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8393/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
18 червня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2023 року у складі судді Мерзлого Л.В.,
у цивільній справі за позовом керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки на користь держави,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2021 року керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: 
- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 0,0600 га з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32021911 від 25 жовтня 2016 року та здійсненої на її підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065388;
- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 0,0600 га з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 шляхом ії повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 
- судовий збір стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури.
 
Позов обґрунтовано тим, що під час опрацювання матеріалів кримінального провадження встановлені порушення вимог земельного та лісового законодавства під час виділення земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 на території Гостомельської селищної ради Київської області. 
 
Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,0600 га (кадастровий номер 3210945900:02:003:0011) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки 2 566 грн 53 коп. 
 
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. від 25 жовтня 2016 року за індексним номером 32021911, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011, загальною площею 0,0600 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065388, дата державної реєстрації: 18 жовтня 2016 року). 
 
Водночас, опрацюванням зазначених документів установлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року прийнятий з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. 
 
Згідно Статуту Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації № 503 від 02 грудня 2016 року, державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» засноване на основі державної власності шляхом приєднання агролісогосподарських підприємств, агролісництв. Підприємство відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і є підзвітнім йому. 
 
ДП «СЛП «Київоблагроліс» є правонаступником Київської обласної державної організації «Київагроліс» та агролісогосподарських підприємств, агролісництв, зокрема, і Києво-Святошинського державного агролісництва. 
 
Києво-Святошинське державне агролісництво входить до складу ДП «СЛП «Київоблагроліс». 
 
За інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 186 від 25 травня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 загальною площею 0,0600 га розташована на землях лісогосподарського призначення кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2006-2008 років. Погодження на вилучення вказаної лісової ділянки підприємство не надавало. 
 
Таким чином, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва, перспективним планом організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, планшетом № 1. 
 
Окрім того, за інформаціями Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 02 грудня 2019 року № 693 та доданими до неї фрагментами з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу № 2 і його таксаційних виділів Києво-Святошинського державного агролісництва за даними лісовпорядкування 2007 року, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011, розташована в межах земель Києво-Святошинського державного агролісництва, що також підтверджує факт віднесення вказаної земельної ділянки до земель державного лісового фонду. 
 
Вищевказана інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект», яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30 вересня 1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. 
 
Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру. 
 
ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування». 
 
З огляду на викладене та враховуючи, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського, а не сільськогосподарського призначення, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року прийнятий з перевищенням наданих законом повноважень та всупереч п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України. 
 
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. 
 
Однак, за інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» № 186 від 25 травня 2020 року встановлено, що останнє згоди на вилучення чи припинення права постійного користування вказаної земельної ділянки не надавало. 
 
Крім того, встановлено, що Київською обласною державною адміністрацією вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення не погоджувалась, розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення не приймалось. 
 
Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області                      № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року, яким передано у власність земельну ділянку лісового фонду та змінено її цільове призначення без згоди землекористувача, прийнятий всупереч вимогам ч. 7 ст. 20, ч. 5 ст. 116, ст. 141, ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України. 
 
Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області порушено порядок зміни цільового призначення земель, оскільки така зміна проведена не уповноваженим органом всупереч вимог Земельного кодексу України та за відсутності згоди органу лісового господарства. 
 
Згідно інформації Кабінету Міністрів України № 6491/0/2-20 від 27 лютого 2020 року вбачається, що останнім рішень про погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 загальною площею 0,0600 га розташованої на землях лісогосподарського призначення кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, яка перебувала у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс»», не приймалося. 
 
Отже, права Відповідача, а саме ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку виникли на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області, що вказує на те, що ОСОБА_1 отримав право власності на спірну лісову земельну ділянку протиправно, з порушенням встановленої законом процедури та вказане право у останнього на законних підставах не виникло. 
 
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. від 25 жовтня 2016 за індексним номером 32021911, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011, загальною площею 0,0600 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065388, дата державної реєстрації: 18 жовтня 2016 року). 
 
Враховуючи, що право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення можливо шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. індексний номер: 32021911 від 25 жовтня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065388. 
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 незаконно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення з порушенням Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, вказане треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення. На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_1 , як наслідок держава позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою лісового фонду. Враховуючи зазначене, для забезпечення Київській обласній державній адміністрації та ДП «СЛП «Київоблагроліс» реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. індексний номер: 32021911 від 25 жовтня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065388 та здійсненої на її підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 на підставі ст. 21, 152 Земельного кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
 
За своєю природою даний позов Бучанської окружної прокуратури Київської області є негаторним, тобто позовом власника, що є фактичним володільцем майна до ОСОБА_1 про усунення перешкод, які він створює Київській обласній державній адміністрації як компетентному органу у користуванні чи розпорядженні земельними ділянками. Його правовими підставами визначені статті 152 ЗК України та 391 ЦК України. 
 
Встановлено, що земельна ділянка, яка була передана у приватну власність ОСОБА_1 мала лісогосподарське призначення та вкрита лісом. 
 
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду в інтересах держави з вимогою усунення перешкод у користуванні державою земельною ділянкою лісового фонду та скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та їх передачі в користування із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення у розпорядження держави лісових земель, що використовуються для задоволення виключно потреб окремого громадянина - ОСОБА_1 . 
 
Таким чином, законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку, яка накладається на землі лісогосподарського призначення із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі й ОСОБА_1 . Натомість, останній набув таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади незаконного наказу та реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
 
Незаконним наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області                      № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року та оскаржуваним рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права на спірну земельну ділянку порушено інтереси держави в особі: Київської обласної державної адміністрації, як власника та розпорядника земель лісового фонду державної форми власності, адже власник земельної ділянки - держава позбавлена можливості володіти та користуватися земельною ділянкою, яка розташована в адміністративних межах Гостомельської селищної ради Київської області та є земельною ділянкою лісового фонду. 
 
Крім того, згідно статуту ДП «Спеціалізоване лісогосподарського підприємство «Київоблагроліс», підприємство відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і є підзвітним йому. 
 
За таких обставин, у даному позові від імені держави в якості позивача визначено державу в особі Київської обласної державної адміністрації, як органу який позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися власним майном, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. 
 
Київська обласна державна адміністрація належним чином не здійснювала державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, оскільки не вживала жодних заходів до усунення перешкод у користуванні земельними ділянками лісового фонду. 
 
Києво-Святошинською місцевою прокуратурою (на даний час - Бучанською окружною прокуратурою Київської області) 02 березня 2020 року скеровано до Київської обласної державної адміністрації лист із зазначенням протиправного використання фізичними особами земельних ділянок лісового фонду та вимогою повідомити щодо вжитих заходів, спрямованих на захист інтересів держави з метою усунення порушень та повернення у державну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011. 
 
Однак, згідно листа Київської обласної державної адміністрації від 13 березня 2020 № 05.1-02.2-08/200/2234, заходи цивільно-правового характеру щодо повернення у власність держави ними не вживались. 
 
Таким чином, Київською обласною державною адміністрацією у розумний строк у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, тобто як з моменту видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року, так і з моменту отримання від місцевої прокуратури листа від 02 березня 2020 року № 271вих-20 щодо встановленого факту незаконного відведення спірної земельної ділянки. 
 
Сам факт не звернення до суду Київської обласної державної адміністрації з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельних ділянок лісового фонду, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для захисту інтересів держави та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. 
 
Також, згідно інформації ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 186 від 25 травня 2020 вбачається, що підприємство належним чином не здійснювало державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, оскільки не вживало жодних заходів до усунення виявлених порушень. 
 
З наведеного також вбачається, що передача у власність з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення, порушує права та інтереси держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». 
 
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2023 року позовні вимоги керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.
 
Вказує, що до відповідача не надходило жодних повідомлень від Ірпінського міського суду Київської області стосовно цієї судової справи.
 
Зазначає, що Бучанська окружна прокуратура намагається ввести суд в оману, оскільки ці землі не відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення.
 
Посилається на те, що жодних підтверджуючих правовстановчих документів Бучанська окружна прокуратура до суду не надала, ані акту на земельну ділянку із цільовим призначенням, ані затвердженого проекту землеустрою.
 
Зазначає, що право власності у ОСОБА_1 на земельку ділянку 3210945900:02:003:0011 виникло на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року. Наказом затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 . На підставі зазначеного наказу 18 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 17065388 зареєстровано вищевказаний об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_1 .
 
Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічним матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва, перспективним планом організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, планшетом № 1.
 
Звертає увагу, що до суду першої інстанції не надано жодних правовстановлюючих документів, а тільки планово-картографічні матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років, в тому числі проекти організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва.
 
Вважає, що державним реєстратором відповідно до вимог чинного законодавства України та в межах наданих повноважень було прийняте законне рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень. Підстави для скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17065388 від 18 жовтня 2016 року відсутні. Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належить до підсудності адміністративних судів.
 
Окрім цього, позивачем було пропущено строки позовної давності, у позивача було достатньо часу для оскарження, а саме у період з 2016 року по 2021 рік. Звернувшись з позовною заявою до Ірпінського міського суду Київської області Бучанська окружна прокуратура Київської області не подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку та не надала жодних належних та допустимих доказів.
 
Вказано, що через 5 років після набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, Бучанська окружна прокуратура Київської області вирішила звернутись з безпідставним позовом та не належними та необґрунтованими доказами.
 
Посилається на те, що справу розглянуто за неналежного складу учасників, остільки не залучено як сторону державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Олішкевич К.В., який зареєстрував право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку. А також позивач не залучив як відповідача - ГУ Держгеокадастру у Київській області, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 та рішення якого оскаржується. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу Бабенко В.В. в інтересах ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2023 року - залишити без змін. 
 
У судовому засіданні адвокат Западнюк Н.І. в інтересах ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, представниця прокуратури Недвига Н.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
 
Від представника Київської обласної державної адміністрації Гераймовича Д.Я. надійшла заява про розгляд справи без його участі.
 
ДП «СЛП «Київоблагроліс» в судове засідання не з`явилося та явку свого представника будучи належним чином повідомленим про день час та місце судового засідання не забезпечив (а.с. 150 т. 2).
 
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка осіб, що не з`явилися не перешкоджає розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  осіб, які звилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.
 
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.
 
Так, ухвалюючи  судове рішення  районний суд  допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення.
 
Установлено, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів про належне повідомлення відповідача.
 
Убачається, що у матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 судових повісток.
 
Згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
 
Апеляційний суд вважає, що за обставин, встановлених у цій справі, процесуальні дії районного суду є такими, що позбавили права особи на участь у розгляді справи.
 
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
 
Європейський суд з прав людини у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом судом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений,  констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, одного із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.
 
Отже, у матеріалах справи відсутні докази на спростування доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи та позбавленням можливості реалізувати права, як сторони спору.
 
Згідно п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
 
Розглянувши справу у відсутність даних щодо повідомлення відповідача про судове засідання у якому було ухвалено рішення суду, районний суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, у зв`язку з чим відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення  про відмову у задоволенні позову, враховуючи таке.
 
Зі справи убачається, що Ірпінським відділом Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (на даний час - Бучанська окружна прокуратура Київської області) здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 4202011120000088 від 13 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України за фактом самовільного, всупереч установленому законом порядку відведення з числа земель лісового фонду земельної ділянки із кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 без попереднього її вилучення з постійного користування Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» в межах кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, чим заподіяна значна шкода інтересам власника земель (а.с. 32 т.1).
 
Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20612/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,0600 га (кадастровий номер 3210945900:02:003:0011) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області (а.с. 33 т.1).
 
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. від 25 жовтня 2016 року за індексним номером 32021911, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011, загальною площею 0,0600 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065388, дата державної реєстрації: 18.10.2016) (а.с. 34-35 т.1).
 
Згідно листа ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" № 186 від 25 травня 2020 року земельні ділянки, серед яких і спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3210945900:02:003:0011 накладаються на земельні ділянки лісового фонду, що перебувають в постійному користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс" та розташовані в кварталі 2 виділи 8,16 та кварталі 1 виділи 1 Києво - Святошинського агролісництва. ДП "СЛП "Київоблагроліс" не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, з вищевказаними кадастровими номерами (а.с. 38-40 т.1).
 
Також, Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації не погоджував вилучення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, про що зазначено у листі № 05.1-02.2-08/200/2234 від 13 березня 2020 року (а.с. 43 т.1).
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що у даному випадку, правильним способом захисту порушеного права є пред`явлення  до  ОСОБА_1  негаторного позову в порядку, визначеному ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України з метою усунення перешкод, які він створив  Київській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення.
 
Колегія вважає вказані висновки суду першої інстанції та доводи позову прокурора помилковими враховуючи наступне.
 
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
 
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі                   №  905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову
 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
 
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).
 
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).
 
В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
 
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).
 
В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
 
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).
 
До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України).
 
Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс" ", вибула із володіння власника незаконно, тому просив суд усунути перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідача.
 
У позовній заяві, прокурор зазначив, що належним способом захисту порушених прав у вказаній справі є пред`явлення саме негаторного позову.
 
Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.
 
Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.
 
Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.
 
Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.
 
Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від                         23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).
 
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
 
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).
 
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).
 
Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою.
 
З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
 
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і N 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі N 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
 
Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача за умови доведеності незаконності такого набуття ним права. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог про витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.
 
Отже,  враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, а право власності на неї зареєстроване за відповідачем, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку.
 
На час ухвалення оскарженого рішення власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 , право власності якого зареєстровано в установленому законом порядку, відповідно він є останнім набувачем спірного нерухомого майна та фактичним володільцем земельної ділянки.
 
З урахуванням змісту позову та долучених до справи доказів на підтвердження заявлених обставин, спірна земельна ділянка, кадастровий номер  3210945900:02:003:0011 пл.0,0600 га,  розташована  на землях лісогосподарського призначення  2 кварталу виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, а отже, повністю накладається на землі лісового фонду.
 
За таких обставинах належним способом захисту порушених прав є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння осіб, за якими воно зареєстроване на праві власності у відповідності до вимог ст.ст.387, 388 ЦПК України.
 
У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, з доведенням самого факту незаконності набуття відповідачем права власності на земельну ділянку.
 
Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 1 травня 2024 року у справі № 369/2869/22, від 11 червня 2024 року у справі № 370/600/22 та від 9 жовтня 2024 року у справі № 369/13968/21.
 
Таким чином, встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за відповідачем, суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду.
Також, слушними є доводи апеляційної скарги про розгляд справи за неналежного складу учасників та незалучення юридичних осіб, рішення яких у цьому спорі оскаржується. Зокрема,  Головне управління Держгеокадастру у Київській області, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу, а також державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В., яким проведено державну реєстрацію прав.
 
 Відповідно до висновку, викладеного Великою Палатою верховного Суду  у постанові від 11 червня 2024 року  у справі № 925/1133/18, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача (п.115).
 
 У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia". Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Принцип "jura novit curia" застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.
 
Принцип "jura novit curia", з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі "Гусєв проти України" (скарга № 25531/12)).
 
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 липня 2023 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: