ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 289/2494/23
провадження № 51-1613км25  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:  
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 ,
засудженого                                           ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області 
від 28 листопада 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно 
 
                                                                                         ОСОБА_6 ,
     ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст.  121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
 
Згідно з вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;
 
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2025 року вирок місцевого суду  залишив без змін. 
За вироком суду ОСОБА_6 20 липня 2023 року близько 20:00 прийшов до домогосподарства ОСОБА_8 , що знаходиться по 
АДРЕСА_1 , де за допомогою дерев`яної палиці розбив скло у вікнах веранди і через утворений отвір проник в середину будинку.
Далі, знайшовши в першій кімнаті будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , під вигаданим приводом, вчинив конфлікт, в ході якого умисно наніс удари кулаками в обличчя ОСОБА_8 , та поваливши останнього на підлогу, продовжив наносити численні удари ногами по тулубу ОСОБА_8 , спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів чотирьох ребер зліва, трьох ребер справа з пошкодженням пристінкової плеври, тупої закритої травми живота з розривом селезінки, яка ускладнилась травматичним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи та стало безпосередньо причиною смерті ОСОБА_8 , який від отриманих травм помер на місці події після прибуття бригади екстреної медичної допомоги.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_6 узв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження.
 
На думку касатора, винуватість ОСОБА_6 не доведена належними та допустимими доказами. 
 
Розглядаючи кримінальне провадження суди не дотрималися вимог статей 94, 370 КПК, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Захист вказує, що свідки, які були допитані під час розгляду кримінального провадження в суді не підтвердили факту перебування  ОСОБА_6 в день подій у потерпілого, слідів пальців рук та крові в помешканні та одязі потерпілого не виявлено. Слідчий експеримент за участю засудженого від 22 липня 2023 року був проведений з порушенням вимог ч. 1 ст. 240 КПК, оскільки слідча ОСОБА_9 , яка проводила  відеозйомку цієї слідчої дії, не входила до складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні. Під час допиту в суді слідча не змогла пригадати обставини проведення слідчого експерименту.
Інші досліджені під час судового розгляду фактичні дані протоколів процесуальних дій, зокрема протокол огляду предметів від 22 липня 2023 року не доводить винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.  
Мобільний телефон ОСОБА_6 в період вчинення кримінального правопорушення перебував поза межами місця вчинення злочину. 
Вказує на те, що в основу вироку покладено показання свідка ОСОБА_10 , які надані нею під час досудового розслідування, а не в суді. Крім того суд, перед допитом   не роз`яснив свідку його права.  
 
Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суд безпідставно взяв до уваги оскільки їх свідчення не доводять факту перебування підзахисного в помешканні потерпілого та нанесення тілесних ушкоджень.          
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні 
 
Засуджений підтримав касаційну скаргу захисника, просив суд її задовольнити, скасувати судові рішення стосовно нього, а кримінальне провадження закрити.
 
Прокурор просив залишити касаційну скаргу сторони захисту без задоволення, а судові рішення без зміни.

Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, позицію засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
 
Як визначено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, установлених у ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
За приписами ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості засудженого 
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з дотриманням приписів статей 22, 23, 91 КПК і він ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами наданими стороною обвинувачення, які було безпосередньо досліджено, а також детально оцінено судом згідно з положеннями ст. 94 цього Кодексу та з дотриманням інших вимог процесуального закону. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку суд визнав достатніми для ухвалення обвинувального вироку. 
 
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК і є обґрунтованим.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою сторони захисту, обґрунтовано дійшов висновку, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , винуватість якого у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, установлено на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення, що підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно з положеннями ст. 94 цього Кодексу.
  
Водночас суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, і зробив висновок, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_6 є необґрунтованими. Докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_6  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 121 КК.
 
Суд звертає увагу, що оцінка достовірності фактичних обставин кримінального провадження не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку у відповідності до норм кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
 
Указаних вимог процесуального закону апеляційний суд дотримався.
 
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.
 
Оцінюючи правомірність постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень із точки зору правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки судів про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, є обґрунтованими, судові рішення постановлено з дотриманням вимог КПК.
 
Доводи сторони захисту про відсутність на місці вчинення злочину та на одязі потерпілого слідів пальців рук і крові засудженого не впливає на обґрунтованість висновків судів про винуватість ОСОБА_6 , оскільки обґрунтовуючи доведеність винуватості останнього суди зважили на сукупність досліджених доказів.    
 
Колегія суддів бере до уваги, що в залежності від конкретних обставин заподіяння тілесних ушкоджень, їх характеру, не є обов`язковою наявність слідів крові на одежі і тілі особи, якій вони заподіяні або того хто заподіював.     
 
Щодо слідчого експерименту.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Як убачається з фактичних даних протоколу слідчого експерименту за участю засудженого ОСОБА_6 від 22 липня 2023 року, вказана слідча дія була проведена в присутності захисника та понятих, будь-які зауваження від її учасників  не надходили. Переглядом відеозапису слідчого експерименту встановлено, що засудженому було детально роз`яснено його права, будь-яких заперечень із приводу порушень його прав він не висловлював. Крім того слідчий експеримент на місці вчинення злочину був проведений із письмового дозволу невістки потерпілого  ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 212).
Також, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що під час слідчого експерименту слідчим або іншими особами були вчинені дії спрямовані на порушення прав ОСОБА_6 або його в будь-якій формі примушували до визнання тих чи інших фактичних обставин кримінального провадження. 
Під час проведеного із ОСОБА_6 слідчого експерименту останній детально відтворив обставини, за яких заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, характер та спосіб їх нанесення.  
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що слідчий експеримент відбувся у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчить про те, що ця слідча дія була проведена із дотриманням вимог процесуального закону та прав учасників цієї слідчої дії, а присутність слідчої ОСОБА_9 , яка не входила до складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, а приймала участь як спеціаліст під час  слідчого експерименту, про що оголосив слідчий ОСОБА_17 на початку слідчої дії, не зашкодило справедливому судовому розгляду з урахуванням того, що проведення цієї слідчої дії відбулося без порушення будь-яких конвенційних і конституційних прав і свобод людини, його проведено уповноваженою на те особою.
Залучення як спеціаліста іншого слідчого з метою відеофіксації слідчого експерименту не могло вплинути на його законність та результати проведення. Посилання сторони захисту на те, що під час допиту в суді  ОСОБА_9 ( ОСОБА_18 ) не могла пригадати обставини слідчого експерименту, не є такою обставиною, яка могла вплинути на оцінку законності проведення слідчої дії. 
На переконання Колегії суддів, зазначеному протоколу слідчого експерименту суди попередніх інстанцій надали відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості його даних в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Доводи касаційної скарги про те, що суд взяв до уваги показання свідка 
ОСОБА_10 надані нею на досудовому розслідуванні, і на початку допиту, суд не  роз`яснив права свідку є безпідставними з огляду на таке.
Так, згідно аудіозапису перебігу судового засідання від 30 січня 2024 року свідку ОСОБА_10 було роз`яснено її процесуальні права. Крім того, сторона захисту в касаційній скарзі не конкретизує, які саме показання дані нею під час засідання суд неправильно відобразив. Також суд здійснив аналіз показань свідка даних нею безпосередньо під час судового засідання, при цьому критично оцінив їх з урахуванням того, що ОСОБА_10 є дружиною засудженого. В суді вона надала непослідовні показання, оскільки змінювала їх, вказала, що обвинувачений не вчиняв домашнє насильство, хоча згідно досліджених  матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_6 , останній двічі протягом липня 2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини (свідка ОСОБА_10 ).
Крім того суд відкинув показання свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілого міг побити ОСОБА_16 , оскільки такі свідчення ґрунтуються лише на припущеннях. 
Фактичних даних, які б свідчили про те, що суд недостовірно відобразив показання свідка або взяв до уваги показання дані нею під час досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять.   
Доводи захисника про те, що телефон ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення фіксувався поза межами місця вчинення кримінального правопорушення, були предметом перевірки апеляційного суду, який обгрунтовано їх відхилив. При цьому послався на фактичні дані довідки Управління оперативно-технічних заходів ГУНП в Житомирській області 13 листопада 2023 року  №976/18/02-2023, згідно якої абонентський номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , мав з`єднання в межах дії базових станцій які пересікаються та спрямовані в бік села Моделів Житомирського району. Також взято до уваги, що ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції безпосередньо дома у потерпілого.
Зі змісту вказаної інформації не можливо зробити беззаперечний висновок про те, що телефон засудженого під час вчинення кримінального правопорушення знаходився поза межами місця його вчинення.
В будь-якому випадку суди, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, взяли до уваги сукупність досліджених доказів, в тому числі врахували показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .          
Спростовуючи позицію сторони захисту, апеляційний суд вказав, що  відповідно до фактичних даних протоколу слідчого експерименту від 22 липня 2023 року, ОСОБА_6 в присутності понятих та захисника на пропозицію слідчого детально відтворив як 20 липня 2023 року близько15:30 у нього із потерпілим ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого обвинувачений наносив останньому тілесні ушкодження.
Згідно фактичних даних висновків судово-медичної експертизи від 11 вересня 
2023 року №45 та додаткової судово-медичної експертизи №164, показання  засудженого   ОСОБА_6 дані ним під час проведення слідчого експерименту, відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, в тій частині, де він відтворює, як останньому було спричинено травмуючі дії в ділянку обличчя та нижньої кінцівки. В свою чергу свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вказували, що саме від дружини обвинуваченого ОСОБА_10 їм стало відомо, що вона викликала швидку медичну допомогу і що ОСОБА_6 їй зателефонував і сказав, що він мабуть убив потерпілого.
Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовною підставою для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив. 
 
Інші доводи захисника стосовно переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.
 
У касаційній скарзі сторони захисту містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, а тому не вливають на законність оскаржуваних рішень. 
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 з наведених в ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив: 
 
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                      ОСОБА_3