ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/271/22                                              Суддя першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                              Файдюка В.В.,
суддів:                                                  Епель О.В.,
          Карпушової О.В.,
При секретарі:                              Масловській К.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченка Миколи Павловича про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченка Миколи Павловича (далі - відповідач, Старший державний виконавець) про:
- визнання неправомірними (протиправними) дій Старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченка Миколи Павловича в межах виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо складання (прийняття) постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 24.03.2021 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.03.2021;
- визнання протиправними та скасування постанови Старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченка Миколи Павловича про стягнення з боржника основної винагороди від 24.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та постанови Старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченко Миколи Павловича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_2;
- зобов`язання Старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченка Миколи Павловича скасувати заходи, вжиті в межах виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наведено жодних доводів щодо протиправності дій відповідача при прийнятті постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, як і щодо протиправності безпосередньо цієї постанови. Крім того, суд підкреслив, що оскільки у межах відповідного виконавчого провадження виконавчий збір не був стягнутий раніше, то відповідачем правомірно прийнято постанову від 24.03.2021 про стягнення з боржника основної винагороди, яка не залежить від розміру стягнутої суми.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скасувати його та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що за усталеною практикою Верховного Суду виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, що підтверджується також і нормами чинного законодавства. Наголошує, що під час виконавчого провадження НОМЕР_3 не було стягнуто жодних сум з позивача, а в подальшому у листопаді 2021 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_4 ОСОБА_1 у повному обсязі погашено заборгованість перед ТОВ «Глобал Спіт».
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.03.2021 Старшим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 щодо стягнення з позивача на користь Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) виконавчого збору в сумі 45  387,61 гривень.
Також, 24.03.2021 Старшим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо стягнення з позивача на користь Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління - юстиції (м. Київ) витрат виконавчого провадження у сумі 569,00 грн.
При цьому, вказані постанови ухвалено державним виконавцем після повернення за заявою стягувана без виконання виконавчого листа №372/5708/13-ц від 14.10.2014, виданого Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №11204052000 у розмірі 50  768,16 доларів США, що еквівалентно 405  789,89 грн, заборгованості за кредитним договором №11204171000 у розмірі 44  645,25 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3  441,00 грн, ВП НОМЕР_3. 
Уважаючи відповідні дії відповідача та згадані індивідуальні акти протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Як було зазначено вище, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Разом з тим, розглядаючи цей спір по суті у такому суб`єктному складі учасників справи, суд першої інстанції не врахував такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Згідно ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За правилами ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Із змісту пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України випливає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Згідно п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; відділи державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Тобто, у цій категорії справ відповідачами можуть бути лише зазначені у згаданому Законі та Інструкції №512/5 органи державної виконавчої служби у зв`язку з тим, що посадові особи органу державної виконавчої служби не ототожнюються цими нормативними актами як органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах. 
Отже, визначений ОСОБА_1 у межах цієї справи відповідач - старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мариниченко Микола Павлович, не є належним відповідачем у розумінні положень чинного процесуального закону.
У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що приписи ч. 7 ст. 48 КАС України передбачають, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, на стадії апеляційного перегляду заміна відповідача процесуальним законом не передбачена.
Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства. Суд апеляційної інстанції, на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що він заявлений до неналежного відповідача, тобто з інших, ніж зазначено судом першої інстанції, підстав.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 у справі №819/940/18, від 31.10.2019 у справі №826/17241/16, від 18.09.2020 у справі № 813/791/17, від 19.04.2022 у справі № 400/3989/19.
Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою Київського окружного адміністративного суду та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, однак з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.
При цьому, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, колегія суддів не надає оцінку аргументам апеляційної скарги щодо правомірності/протиправності спірних у цій справі дій Старшого державного виконавця та прийнятих ним постанов.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - змінити у мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.
Повне рішення виготовлено 08 липня 2025 року.
Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк 
Судді:                                                                                 О.В. Епель
          О.В. Карпушова