ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року 
м. Київ

справа № 500/5479/23
касаційне провадження № К/990/23671/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року (головуючий суддя - Баб`юк П.М.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Довга О.І.; судді - Глушко І.В., Запотічний І.І.)
у справі № 500/5479/23  
за позовом Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
до Приватного агропромислового підприємства «Агропродсервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олім Топ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремістар», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспецтрейдинг», Приватного агропромислового підприємства «Поділля-Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Креспо центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Макрон», Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛАЙФ ЕВОЛЮШН 2023», Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ВТОРЕКС»
про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Південне МУ ДПС по роботі з ВПП; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного агропромислового підприємства «Агропродсервіс» (далі - ПАП «Агропродсервіс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Олім Топ» (далі - ТОВ «Олім Топ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремістар» (далі - ТОВ «Ремістар»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспецтрейдинг» (далі -                                                ТОВ «Агроспецтрейдинг»), Приватного агропромислового підприємства «Поділля-Агро» (далі - ПАП «Поділля-Агро»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Креспо центр» (далі -              ТОВ «Креспо центр»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Макрон» (далі -                          ТОВ «Макрон»), Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛАЙФ ЕВОЛЮШН 2023» (далі - ТОВ «АГРО ЛАЙФ ЕВОЛЮШН 2023»), Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ВТОРЕКС» (далі - ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ВТОРЕКС»), в якому просило: визнати недійсним договір поставки від 17 грудня 2021 року № 17-12/21-Ц-1, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та           ТОВ «Олімп Топ»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою        статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Олімп Топ» 19113600,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Олімп Топ» на користь держави 19113600,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 20 жовтня 2021 року № 20-1Т/10/21, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Ремістар»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з         ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Ремістар» 11308000,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з         ТОВ «Ремістар» на користь держави 11308000,00 грн; визнати недійсним договір поставки від        07 квітня 2021 року № 1Т-07/04/21, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та                                      ТОВ «Агроспецтрейдинг»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь                                ТОВ «Агроспецтрейдинг» 3412200,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Агроспецтрейдинг» на користь держави 3412200,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 08 лютого 2022 року       № 08-02/22-Ц-1, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Корпорація Вторекс»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Корпорація Вторекс» 1419000,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Корпорація Вторекс» на користь держави 1419000,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 16 травня 2022 року № 16-05/22-Ц-2, укладений між                       ПАП «Агропродсервіс» та ПАП «Поділля Агро»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ПАП «Поділля Агро» 20835030,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Поділля Агро» на користь держави 20835030,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 11 лютого 2022 року № 11-02/22-Ц, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Креспо Центр»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Креспо Центр» 14232900,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Креспо Центр» на користь держави 14232900,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 17 січня 2022 року № 17-01/22-Ц-2, укладений між ПАП «Агропродсервіс» та                ТОВ «Макрон»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Макрон»          6652800,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Макрон» на користь держави 6652800,00 грн; визнати недійсним договір поставки від 25 листопада 2022 року № 25-11/22-Ц, укладений між                      ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Караван експорт»; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ПАП «Агропродсервіс» на користь ТОВ «Караван експорт» 4435000,00 грн; застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнути з ТОВ «Караван експорт» на користь держави 4435000,00 грн.

Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 10 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі. 

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 травня 2024 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. 

Південне МУ ДПС по роботі з ВПП звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від                   10 січня 2024 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня         2024 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. 

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на тому, що договори поставки від 07 квітня           2021 року № 1Т-07/04/21, від 08 лютого 2022 року № 08-02/22-Ц-1, від 17 січня 2022 року № 07-01/22-Ц-2, від 20 жовтня 2021 року № 20-1Т/10/21, від 11 лютого 2022 року № 11-02/22-Ц, від           17 грудня 2021 року № 17-12/21-Ц-1, від 16 травня 2022 року № 16-05/22-Ц-2, від 25 листопада 2022 року № 25-11/22-Ц, укладені між відповідачами, в розумінні статті 215 ЦК України є недійсним, оскільки перевізники, зазначені у товарно-транспортній документації, прямо заперечують факт здійснення перевезення цукру. Таким чином, ТОВ «Олім Топ», ТОВ «Ремістар», ТОВ «Агроспецтрейдинг», ТОВ «Корпорація Вторекс», ПАП «Поділля-Агро», ТОВ «Креспо центр», ТОВ «Макрон», ТОВ «Караван Експорт» є кінцевими вигодонабувачами даного ланцюгу псевдогосподарських операцій. На переконання контролюючого органу, в діях вищезазначених суб`єктів господарювання наявний умисел щодо безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість шляхом документального оформлення безтоварних операцій із поставки цукру, що в контексті статті 228 ЦК України слід розцінювати як намір порушити публічний порядок.  

Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Південного МУ ДПС по роботі з ВПП.

09 серпня 2024 року від ПАП «Агропродсервіс» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому воно зазначило, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами з`ясовано, що відповідно до інформації із статистичних звітів за формою № 29-сг за         2021 рік та 2022 рік ПАП «Агропродсервіс» вирощувало цукрові буряки на земельних ділянках, що перебувають в користуванні на наступних площах: в 2021 році - 2380 га; в 2022 році -             2788 га. За результатами приймання цукрових буряків цукровими заводами для переробки у відповідних роках збір врожаю склав: в 2021 році - 160071 т; в 2022 році - 214735,5 т.

Протягом 2022 року ПАП «Агропродсервіс» здійснювало поставки цукру за договорами, укладеними із суб`єктами господарювання, а саме: 17 грудня 2021 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Олімп Топ» укладено договір з поставки цукру № 17-12/21-Ц-1;                  11 лютого 2022 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Креспо центр» укладено договір з поставки цукру № 11-02/22-Ц; 20 жовтня 2021 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Ремістар» укладено договір з поставки цукру № 20-1Т/10/21; 17 січня 2022 року між ПАП «Агропродсервіс» та  ТОВ «Макрон» укладено договір з поставки цукру № 17-01/22-Ц-2; 07 квітня 2021 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Агроспецтрейдинг» укладено договір з поставки цукру № 1Т-07/04/21; 08 лютого 2022 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Корпорація Вторекс» укладено договір з поставки цукру № 08-02/22-Ц-1; 16 травня 2022 року між ПАП «Агропродсервіс» та          ПАП «Агропродсервіс» укладено договір з поставки цукру № 16-05/22-Ц-2; 25 листопада                2022 року між ПАП «Агропродсервіс» та ТОВ «Караван Експорт» укладено договір з поставки цукру № 25-11/22-Ц.

Фактичне виконання названих правочинів підтверджується належним чином оформленими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а також господарський характер понесених за ними витрат, а саме: специфікацій; видаткових накладних; товарно-транспортних накладних.

На адресу Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від Державної податкової служби України надійшов лист від 31 липня 2023 року № 18527/7/99-00-05-03-02-07, де зазначено, що згідно з отриманими поясненнями автомобільних перевізників, указаних ПАП «Агропродсервіс» у товарно-транспортних накладних (щодо здійснення поставки цукру у 2022 році), встановлено, що жодних господарських правовідносин з ТОВ «Караван експорт», ПАП «Поділля-Агро», ТОВ «Олімп Топ», ТОВ «Креспо центр», ТОВ «Ремістар», ТОВ «Макрон», ТОВ «Агроспецтрейдинг»,                          ТОВ «Корпорація Вторекс» останні не проводили, що і слугувало підставою для звернення до суду першої інстанції із відповідним позовом.

В подальшому позивач звертав увагу також на: листи регіональних сервісних центрів Міністерства внутрішніх справи України, відповідно до яких посвідчення водіїв, що зазначені в товарно-транспортних накладних, належать іншим особам, а не водіям, вказаним в транспортній документації; лист Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, де зазначено про відсутність руху транспортних засобів, указаних в товарно-транспортних накладних, у період їх складання; пояснення власників нерухомого майна за адресами пунктів розвантаження, вказаних у товарно-транспортних накладних, які повідомили, що нежитлові приміщення в оренду, розпорядження або користування не надавали; пояснення власників транспортних засобів, указаних в товарно-транспортних накладних, які повідомили, що жодних господарських правовідносин із замовниками перевезень - ТОВ «Караван експорт»,                      ПАП «Поділля-Агро», ТОВ «Олімп Топ», ТОВ «Креспо центр», ТОВ «Ремістар», ТОВ «Макрон»,            ТОВ «Агроспецтрейдинг», ТОВ «Корпорація Вторекс» не мали; повідомлення Головного управління Національної поліції в Одеській області про початок досудового розслідування відносно ПАП «Агропродсервіс» у кримінальному провадженні № 12023163510000729.       

Надаючи оцінку правовідносинам, щодо яких виник спір, в контексті викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2025 року у справі № 420/12471/22 висновку, Верховний Суд виходить із того, що контролюючий орган, звертаючись до суду з цим позовом, обґрунтовував свою позицію відсутністю господарської діяльності між відповідачами, що, відповідно, виключає існування приватноправових відносин між контролюючим органом і відповідачами у справі та, як наслідок, юрисдикцію справи господарським судам і обумовлює підсудність таких справ адміністративним судам за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (пункти 92, 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2025 року у справі № 420/12471/22).  

У пунктах 97 - 105 названої постанови вказано, що за правилами пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: 4.1.1 загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; 4.1.3. невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1 статті 6 ПК України).  

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Отже, у податкових правовідносинах контролюючий орган здійснює владні управлінські функції, а тому, як прямо зазначено в підпункті 14.1.241 пункту 14.1 статті 14 ПК України, є суб`єктом владних повноважень у значенні Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 20 ПК України визначено права контролюючих органів.

Пунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Отже, заявляючи відповідний позов, контролюючий орган діє як суб`єкт владних повноважень, реалізуючи публічно-владні управлінські функції у публічно-правовій сфері податкових правовідносин, із забезпечення виконання конституційного обов`язку платника податків (стаття 67 Конституція України), тобто для забезпечення публічного порядку.

Європейський суд з прав людини в одному зі своїх рішень (справа «Феррадзіні проти Італії» (Ferrazzini v. Italy) заява № 44759/98) проголосив, що «…податкові питання… становлять частину основного пакета прерогатив державних органів. При цьому відносини між платником податків та податковим органом і далі мають переважно публічний характер…, податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов`язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов`язково створюють для платника податків» (пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 215 ЦК України визначає підстави для визнання правочину недійсним, частиною третьою якої передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини, зокрема, може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. 

Таким чином, законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Так, відповідно до умов пункту 3.2 оспорюваних договорів поставки, укладених                               ПАП «Агропродсервіс» із ТОВ «Караван експорт», ПАП «Поділля-Агро», ТОВ «Олімп Топ»,                 ТОВ «Креспо центр», ТОВ «Ремістар», ТОВ «Макрон», ТОВ «Агроспецтрейдинг», ТОВ «Корпорація Вторекс», товар підлягає передачі на умова EXW - склад постачальника (ІНКОТЕРМС 2010). Аналогічну умову містить і пункт 5 специфікацій до вказаних договорів (постачальник поставляє товар на умовах ІНКОТЕРМС 2010 - EXW).

EXW або (Франко завод (...назва місця)) - термін ІНКОТЕРМС 2000 та 2010, який означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі: фабриці; складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Наведене свідчить, що перевезення (доставка) цукру до місцезнаходження складів покупців не входило до предмета договорів поставки цукру, а умови договорів були виконані з моменту підписання видаткових накладних.

Натомість, правовідносини щодо транспортування цукру виникали і існували виключно між покупцями і перевізниками.

В свою чергу, обставини відвантаження цукру за договорами ПАП «Агропродсервіс» з контрагентами, які є відповідачами у даній справі, підтверджуються висновками експертів, які базуються на безпосередньому дослідженні матеріалів фото- та відеофіксації на складах цукрових заводів та програмних комплексах, які супроводжують такі операції. При цьому зафіксовано відвантаження реалізованого цукру, в тому числі на автомобілі перевізників, які направили контролюючому органу листи про те, що вони таких перевезень не здійснювали і з такими контрагентами господарської діяльності не проводили. Водночас відомості, вказані в листах перевізників, які надані контролюючому органу, не підтверджені достатніми доказами та спростовуються зазначеними вище матеріалами справи.

Щодо наявності помилок у товарно-транспортних накладних, то відповідно до усталеної практики Верховного Суду формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг (робіт), що надаються, тощо. При цьому сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Слід також зазначити, що відповідно до статей 61, 62 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється шляхом, у тому числі, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, коли отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Таким чином, у разі отримання інформації про порушення платником валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такі органи зобов`язані здійснити заходи податкового контролю за таким платником шляхом, по-перше, направлення на його адресу обов`язкового письмового запиту на отримання пояснень та їх документальних підтверджень, а по-друге, здійснення перевірки такого платника в разі ненадання ним пояснень та документів.

У розглядуваній ситуації відсутні докази здійснення такого податкового контролю за діяльністю відповідачів.

Більш того, судами з`ясовано, що ПАП «Агропродсервіс» листами від 04 травня 2023 року № 336 та від 16 травня 2023 року № 373 зверталося до контролюючого органу з проханням провести його перевірку в частині здійснених у 2022 році поставок цукру ТОВ «Караван експорт»,                 ПАП «Поділля-Агро», ТОВ «Олімп Топ», ТОВ «Креспо центр», ТОВ «Ремістар», ТОВ «Макрон»,           ТОВ «Агроспецтрейдинг», ТОВ «Корпорація Вторекс». Також у цих зверненнях                                     ПАП «Агропродсервіс» вказувало, що готове забезпечити контролюючому органу всі можливості та надати усі оригінали первинних документів для проведення перевірки. Однак, дані звернення позивачем залишено поза увагою.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Південного МУ ДПС по роботі з ВПП без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                    І. Я. Олендер

    Р. Ф. Ханова