П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 946/2209/25	

        Головуючий в 1 інстанції: Бурнус О. О.
                                                                                                                                   Час і місце ухвалення: м. Ізмаїл
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.                       
при секретарі –  Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/3064 від 17.03.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 17 березня 2025 року працівники поліції доставили позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною доставки стало те, що він був оголошений в розшук ІНФОРМАЦІЯ_3 за не оновлення своїх облікових даних. 17 березня 2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення Nє 985 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за нібито порушення позивачем вимог частини 1, 3. 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення Nє 985 від 17.03.2025 року не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази на підставі яких уповноважена особа прийшла відповідного висновку. Вважає, що даний протокол не може вважатись належним доказом, у зв`язку з тим, в протоколі вказано, що позивач не оновив облікові (персональні) дані, що є порушенням вимог ч. 1. ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте вважає, що він належним чином виконав свій обов`язок, тому що не був належним чином повідомлений про необхідність оновлення даних, також йому не були належним чином роз`яснені його права, або протокол складено з порушенням встановлених строків, до протоколу не додано жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення. В протоколі про адміністративне правопорушення Nє985 від 17.03.2025 року була зазначена дата розгляду справи 17.03.2025 року, але 17.03.2025 року в присутності позивача справу ніхто не розглядав, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності Nє1/3064 від 17.03.2025 року вручено позивачу 18.03.2025 року. Як вбачається зі змісту протоколу та постанови, вони не містять жодних фактичних обставин, на основі яких у визначеному законом порядку відповідач встановив наявність чи відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відсутні й відомості про те, чи перебував позивач на військовому обліку, якщо так, то які відомості та у який строк ним не були повідомлені. Крім того, відповідач не надав доказів того, що він, як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не зміг отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними ), базами (банками) даних, держателями яких є державні органи. Як у протоколі про адміністративне правопорушення так і в оскаржуваній постанові не було чітко сформовано суть правопорушення, зокрема який саме пункт Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком Nє2 до Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 Nє 1487 було порушено. У позивача завантажений державний мобільний застосунок, вебпортал та бренд цифрової держави в Україні - ДІЯ, відповідач не довів, що був позбавлений можливості отримати самостійно необхідні облікові дані позивача. На підставі викладеного просив визнати оскаржувану постанову протиправною, скасувати її та провадження у справі закрити.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 1/3064 від 17.03.2025 року – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що днем вчинення даного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210- 1 КУпАП, є день, коли Позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня. Таким чином, датою вчинення правопорушення та датою виявлення правопорушення є саме 16.07.2024, коли на думку Відповідача Позивач не оновив своїх даних, а не дата складення протоколу. Вказує, що обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних Позивача у спосіб, встановлений у примітці до ст. 210 КУпАП, Відповідачем не надано у суді першої інстанцій. При цьому, звертаємо увагу на те, що приміткою до ст. 210 КУпАП не передбачено жодних виключень щодо можливості її застосування.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2025 року відносно позивача винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 985, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3    ст. 210-1 КУпАП, відповідно якої, 17 березня 2025 року під час дії особливого періоду, воєнного стану та мобілізації о 17 год. 45 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками Національної поліції України, за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 3/11606 від 09.11.2024 року, був доставлений позивач, як такий, що не оновив (уточнив) облікові (персональні) дані, чим порушив вимоги ч. 1, ч. 3. ч. 5    ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» N? 3543-XII від 21.10.1993, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3    статті 210-1 КУпАП.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 1/3064 від 17.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 на підставі та в межах повноважень, наданих представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Згідно статті 9 КУпАП    адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП    передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до    ст. 245 КУпАП    є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП    зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до    ст.251 КУпАП    доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною першою статті    210 -1    КпАП України    встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч.3 ст.210 -1    КпАП України    вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.2101 КУпАП, є порушення вимоги ч. 1, ч. 3. ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Nє 3543-XII від 21.10.1993
Відповідачем зазначено, що останнім днем, в який громадянин ОСОБА_1 повинен був уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні (далі «уточнити персональні данні») є 16.07.2024 року. Поважних причин не уточнення у встановлений законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто, ОСОБА_1 у будь-який із передбачених законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні, чим порушив вимоги чинного законодавства.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені    Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до абз.5 ч.1    ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»    особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Згідно    ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022    на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і на даний час.
Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затверджено    Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»    визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, відповідно до ч.3    ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження (абз. 7 ч. 3    ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Таким чином, відповідно до абз.7 ч.3 ст.22 Закону всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абзаців 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Абзацом 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону    України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»    установлено, що під час дії    Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03 березня 2022 року № 2105-IX громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487.
Отже, зазначені норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані у період з 18.05.2024р. по 16.07.2024р. (включно), а саме:
шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;
шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;
через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Слід зазначити, що згідно пояснювальної записки до проекту Закону України    Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, проект Закону розроблено з метою законодавчого удосконалення процедур проведення заходів мобілізації, удосконалення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, соціального захисту військовослужбовців, а також окремих питань проходження військової служби для покращення якості підбору особового складу під час доукомплектування бойових підрозділів для відсічі збройної агресії проти України.
Завданням законопроекту є, зокрема, уточнення питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою в описі вчиненого позивачем порушення вказано посилання на неуточнення позивачем протягом встановленого строку своїх персональних даних (адреси проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), інші персональні дані).
В оскаржуваній постанові відповідач вказував на те, що 17 березня 2025 року, під час дії особливого періоду, воєнного стану та мобілізації о 17 год. 45 хв., до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції, за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 Nє3/11606 від 09.11.2024 року, було доставлено громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як такого, що не оновив (уточнив) свої військово-облікові (персональні) дані. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Судом встановлено, що позивач у встановлені    Законом України від 11.04.2024 №3633-ІХ строки та способи свої військо-облікові дані не уточнив й відповідно доказів на спростування вказаного не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.
Отже, апелянт, проігнорував виконання обов`язку, покладеного на нього згідно з вищезазначених правових норм, жодним з визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, чим порушив Правила військового обліку.
За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факту відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення є правомірною, підстави для її скасування відсутні.
Щодо зазначення апелянтом про пропуск строку притягнення позивача до відповідальності то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 7    ст. 38 КУпАП    адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями    210,    210-1    цього    Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Шістдесятиденний строк на уточнення даних, відповідно до абз. 4, п. 1, ч. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3633-ІХ, сплив 16.07.2024. Протокол про адміністративне правопорушення складений 17.03.2025 року, що і є днем виявлення адміністративного правопорушення.
Так, за наслідком доставлення позивача в ТЦК як особи, яка    перебувала у розшуку, відповідачем 17.03.2025 року виявлено, що такий порушив правила військового обліку: будучи військовозобов`язаним протягом 60 днів на виконання вимог закону    не оновив свої облікові дані, про що складено протокол. 
Таким чином, спірна постанова прийнята в межах строків визначених ч. 7    ст. 38 КУпАП, а доводи апелянта в цій частині ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на примітку до    статі 210 КУпАП    з огляду на те, що чинним законодавством обов`язок щодо уточнення персональних даних у визначений строк покладено саме на позивача, і вказані дії могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є апелянт.
До того ж, інформаційно-комунікаційні системи, реєстри, бази даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, не містять всіх персональних даних, які необхідно було оновити до 16.07.2024 року.
Інших доводів в спростування правомірності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить .
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до положень    статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів    статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 05 серпня 2025 року. 

Суддя-доповідач 		О.В. Лук`янчук	
Судді	  	А.І. Бітов    І.Г. Ступакова