Номер провадження: 22-ц/813/4018/25 
Справа № 522/5946/23
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені яких діє представник ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним та припинення обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого № 11259302000 від 28.11.2007 року, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит (грошові кошти) траншами на загальну суму 270 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит щомісячно частками відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до Кредитного договору, але у повному обсязі не пізніше 28.11.2017 року та сплатити проценти на умовах кредитного договору (п.п. 1.1., 1.2., 1.3.).
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному кредитному договору прийняті: порука ОСОБА_1 відповідно до договору поруки № 161319 від 28.11.2007 року; іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Договору іпотеки від 28.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК», та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим № 5877. Обтяження іпотекою було зареєстровано у реєстрі іпотек, на предмет іпотеки накладено заборону відчуження.
В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором виникла прострочена заборгованість та банк звернувся із позовом до суду про стягнення боргу солідарно з ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 . У 2018 році ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до Банку про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року у справі № 522/21900/13-ц позов ОСОБА_4 було задоволено, визнано недійсним кредитний договір та додаткову угоду з додатком, у позові АТ «УКРСИББАНК» було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року у справі № 522/21900/13-ц скасовано, позов «УКРСИББАНК» задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США, в решті вимог відмовлено, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 до Банку про визнання недійсним Кредитного договору - відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат.
Банком отримані виконавчі листи та передані для примусового виконання приватному виконавцю. Виконання рішення триває. Станом на 16.02.2023 року заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною.
АТ «УКРСИББАНК" зазначає, що у банку, як у кредитора існували легітимні очікування на примусове виконання рішення суду, в т.ч. за рахунок майна, що належало ОСОБА_4 та поручителю ОСОБА_1 , та за рахунок предмету іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 на праві власності. Оскільки, отримавши рішення суду про стягнення боргу, у кредитора є всі підстави розраховувати на його виконання, що виходить з принципу обов?язковості судових рішень.
Під час тривалого розгляду судами спору (з серпня 2013 року до 26.01.2021 року) щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , останні здійснили відчуження свого майна, яке в подальшому знову було неодноразово відчужено. Також, без згоди та відому Банку з предмета іпотеки були зняті обтяження та предмет іпотеки був відчужений.
Останнім власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , став ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В.
Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 28.11.2007, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК», залишається зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 25.02.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області.
АТ «УКРСИББАНК» направив приватному нотаріусу Гурській О.В. вимогу від 19.04.2021 року до спадкоємців померлого ОСОБА_7 та просив нотаріуса повідомити інформацію про спадкоємців, які прийняли спадщину, та кому і коли видано свідоцтво про право на спадщину.
Листом від 17.05.2021 приватний нотаріус Гурська О.В. повідомила, що нею заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , та що спадкоємців повідомлено про наявність майнових вимог Банку та необхідність погашення боргу у строк
30 днів з дня отримання вимоги, спадкоємцям направлено копію вимоги, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Однак інформація про спадкоємців нотаріусом не була надана.
Листом від 30.08.2021 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Гурської О.В. про надання інформації щодо спадкоємців. Спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року встановлено факт порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США.
Таким чином, враховуючи, що Відповідачі не задовольнили вимоги Банку про погашення заборгованості одноразовим платежем, позивач з метою погашення на користь «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 134 646,13 доларів США, що підлягають стягненню за постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.20 року, має право вимагати звернення стягнення на спадкове майно - квартиру, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належала померлому ОСОБА_7 , та є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим номером 5877, в межах вартості вказаної квартири.
11.09.2023 року від ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , надійшла зустрічна позовна заява до АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 , про визнання договору іпотеки недійсним та припинення обтяження, яку ухвалою суду від 14.09.2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
В рахунок погашення на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ: 09807750, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року у розмірі 134 646,13 доларів США звернуто стягнення на спадкове майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за померлим ОСОБА_7 , є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим номером 5877, та прийнята у спадщину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), від імені та в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), як законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ: 09807750, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) 73 857,31 грн. витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним та припинення обтяження відмовлено
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 від імені яких діє представник  ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року року в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустріний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року по справі №522/21900/13-ц було встановлено, що Договір про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року підписаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 . Між тим, суд першої інстанції під час розгляду справи повністю ігнорує вказану обставину, встановлену постановою Одеського апеляційного суду по іншій справі між тими самими сторонами. Більш того, суд першої інстанції спотворює зміст даної постанови, зазначивши в своєму рішенні таке: «Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року встановлено факт порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США.». Вказане твердження суду першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки, поперше, такий висновок відсутній у Постанові Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року рішення, а по-друге, суд апеляційної інстанції апріорі не міг визнати факт порушення кредитного договору, факт відсутності підпису якого він сам встановив у цьому ж рішення.
Крім того, містяться посилання на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» вищевказаний договір іпотеки не містить зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Враховуючи викладене, відсутні будь-які підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі вищевказаного договору іпотеки, оскільки він не містить істотну умову щодо розміру основного зобов`язання, а також строку і порядку його виконання. Більш того,  ОСОБА_1  ніколи не поручалась майном за виконання  ОСОБА_4  зобов`язання перед позивачем щодо повернення суми, яка стягується в рамках виконавчого провадження, на яке посилався позивач під час розгляду справи в першій інстанції.
Також, вказано на те, що з огляду на встановлену обставину відсутності факту підписання ОСОБА_4 договору кредиту, ОСОБА_1 не могла фізично поручитись майном за зобов`язання відповідно до неіснуючого договору кредиту. Відтак, ігнорування судом першої інстанції факту відсутності договору кредиту призвело до суперечливого та протиправного висновку про те, що договір іпотеки відповідає вимогам чинного законодавства.
Підсумовуючи, зазначив, що враховуючи той факт, що ОСОБА_7 діяв добросовісно та отримав квартиру в якості компенсації частки в статутному капіталі товариства, він не знав про наявність претензій щодо неї від 3 осіб. З іншого боку, в діях позивача вбачається недобросовісна поведінка, яка полягає у підробці кредитного договору та спотворенням інших документів фінансового характеру. Таким чином, відсутність на момент реєстрації за ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру, відсутність у відповідних державних реєстрах іпотек/обтяжень/ арештів на спірне нерухоме майно є підставою для відмови в позові Банку (навіть якщо б спірний об`єкт нерухомості був предметом іпотеки). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. Крім того, як вже зазначалось, АТ "УкрСиббанк" не вчиняло з 2014 року жодних дій для відновлення записів про обтяження речового права за договором іпотеки, поновлення державної реєстрації обтяження речового права за договором іпотеки не відбулося. Разом із тим, у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 01.07.2025 року о 15:00 годині, сторони по справі не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
01.07.2025 року на адресу суду надійшла заява від представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про розгляд справи без їх участі.
30.06.2025 року на адресу суду надійшли клопотання від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи. Вказані клопотання мотивованні тим, що 26.06.2025 року їм стало відомо про те, що адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, який представляв їх інтереси, мобілізований до лав Національної Гвардії України. У зв`язку з чим, для забезпечення права на правничу допомогу, просять відкласти розгляд срави. На підтвердження зазначених обставин, до клопотань додано довідку видана Військовою частиною НОМЕР_3 НГ України від 09.05.2025 року № 4058, про те, що ОСОБА_3 дійсно проходить службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_3 . 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Проаналізувавши подані клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даних клопотань, у зв`язку з неналежним обгрунтваннням обставин, на які посилаються відповідачі як на підставу для відкладення, оскільки додана до клопотань довідка, яка видана Військовою частиною НОМЕР_3 НГ України від 09.05.2025 року № 4058, про те, що ОСОБА_3 дійсно проходить службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_3 , підтверджує лише факт пербування ОСОБА_3 у складі Військовою частиною НОМЕР_3 НГ України, проте не відображає з якого періоду останього було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Національної гвардії України, наказу про призов на військову службу, або інших доказів з яких вбачається дата початку несення військової служби, до клопотання не додано. Також, посилаючись на те, що відповідачам стало відомо про те, що адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, який представляв їх інтереси, мобілізовано до лав Національної Гвардії України тільки 26.06.2025 року, останні не вказують про існування причин неможливості залучення нового адвоката за період з 26.06.2025 року по дату судового засідання 01.07.2025 року, зважаючи на те, що в апеляційних скаргах викладенні всі необхідні доводи, а апеляційний суд переглядає справу по наявних в матеріалах справах доказах.
Крім того, справа перебуває в судах з березня 2023 року, а в апеляційному суді з січня 2025 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення на таких підставах. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувши стягнення в рахунок погашення на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ: 09807750, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 у розмірі 134 646,13 доларів США, на спадкове майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за померлим ОСОБА_7 , є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим номером 5877, та прийнята у спадщину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ), від імені та в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1 , відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача – ОСОБА_4 та Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним та припинення обтяження, суд першої інстанції виходив з того, що:
- у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази припинення основного зобов?язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року, що слугувало б підставою для припинення обтяження за Іпотечним договором;
- відповідачі не задовольнили вимоги Банку про погашення за рахунок іпотеки заборгованості за кредитним договором та існуючої заборгованості у розмірі 134 646,13 доларів США, що підлягають стягненню на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» за постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року; 
- договір іпотеки б/н від 28.11.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу СавченкоС.В. за реєстровим номером 5876, містить всі істотні умови, що визначені ст. 18 Закону України «Про іпотеку», зокрема посилання на кредитний договір, яким визначено зміст та розмір основного зобов`язання, строк та порядок його виконання. Опис предмета іпотеки достатній для його ідентифікації та/або його реєстраційні дані: опис предмета іпотеки (що включає в себе: вид нерухомого майна - квартира, місцезнаходження (адресу) тощо;
- ОСОБА_1 була ознайомлена та своїм підписом у спірному договорі іпотеки погодилася на усі умови як Договору про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року, так і договору іпотеки (нерухомого майна) від 28.11.2007 року;
- ОСОБА_1 здійснила відчуження предмета іпотеки, останнім власником якого є ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якого була заведена спадкова справа;
- Акціонерним товариством «Укрсиббанк» дотримано строки пред`явлення вимоги до спадкоємців  ОСОБА_7  – ОСОБА_8  (на час розгляду справи померла);  ОСОБА_1  (подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7  ),  ОСОБА_4 (подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7 ) в  порядку передбаченому у статтях 1281, 1282 ЦК України;
- вимоги акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 залишено без задоволення, оскільки вона відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ;
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступні обставини.
- між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит (грошові кошти) траншами на загальну суму 270 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит щомісячно частками відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до Кредитного договору, але у повному обсязі не пізніше 28.11.2017 року та сплатити проценти на умовах кредитного договору (п.п. 1.1., 1.2., 1.3.). Згідно пункту 1.4 Договору цільове призначення кредиту – кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: споживчі потреби (т.1 а. с. 21-28);
- додатковою угодою № 1 від 15.12.2008 року до кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року погоджено новий графік погашення кредиту (т.1 29-31);
- в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 161319 від 28.11.2007 року. Пунктом 1.2. Договору поруки № 161319 визначено, що поручителю добрі відомі усі умови Основного договору, зокрема: сума основного договору - 270 000,00 доларів США; термін виконання основного зобов`язання – 28.11.2017 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання. Відповідно до пунктів 1.3., 1.4. Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків. Сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною 
Пунктом 3.1. Договору поруки визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (т. 1 а. с. 32); 
- в забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки квартири загальною площею 148,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим № 5877. Обтяження іпотекою було зареєстровано у реєстрі іпотек, на предмет іпотеки накладено заборону відчуження. Розділом 4 Іпотечного договору від 28.11.2007 № 5877 визначено, що Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства (т. 1 а. с. 33-34); 
- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 у справі № 522/21900/13-ц позов ОСОБА_4 було задоволено, визнано недійсним кредитний договір та додаткову угоду з додатком, у позові АТ «УКРСИББАНК» було відмовлено.
- постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року у справі № 522/21900/13-ц скасовано, позов «УКРСИББАНК» задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США, в решті вимог відмовлено, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 до Банку про визнання недійсним Кредитного договору - відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат;
- постановою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 26 січня 2021 року в частині вирішення первісного позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін;
- документальне підтвердження факту виконання судового рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США відсутнє;
- під час тривалого розгляду судами спору (з серпня 2013 року до 26.01.2021) щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останні здійснили відчуження свого майна, яке в подальшому знову було неодноразово відчужено. Також, без згоди та відому Банку з предмета іпотеки були зняті обтяження та предмет іпотеки був відчужений;
- останнім власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 тав ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В.; 
- квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 28.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК», залишається зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 25.02.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області; 
- 19.04.2021 року АТ «УКРСИББАНК» направив приватному нотаріусу Гурській О.В. вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_6 на суму 622025,43 доларів США за кредитним договором № 11259302000 від 28.11.2007 року, та просив нотаріуса передати спадкоємцям цю вимогу про сплату боргу одноразовим платежем протягом 30-ти робочих днів з дня отримання цієї вимоги, а також повідомити інформацію про спадкоємців, які прийняли спадщину, та кому і коли видано свідоцтво про право на спадщину; 
- 17.05.2021 року листами № 48/02-14, № 49/02-14 та № 91/02-14 приватний нотаріус Гурська О.В. направила спадкоємцям ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимогу АТ «УКРСИББАНК» про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 622 025,43 доларів США одноразовим платежем протягом 30-ти робочих днів з дня отримання цієї вимоги; 
- з наявної в матеріалах спадкової справи № 4/2021, відкритої після смерті ОСОБА_7 , копії заповіту від 17.02.2014 року вбачається, що спадкоємцями померлого ОСОБА_7 за заповітом є: ОСОБА_8 (на час розгляду справи померла); ОСОБА_1 (подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7 ), ОСОБА_4 (подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7 ), ОСОБА_2 ; 
- згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг від 18.03.2021 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; 
- відповідно до заяви ОСОБА_1 від 03.03.2021 року, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації Спадкових справ № 9 Спадкова справа № 4/2021, ОСОБА_1 відмовилась від усієї спадщини, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_7 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 03.03.2021 року, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації Спадкових справ № 10 Спадкова справа № 4/2021, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Враховуючи зазначене, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , заява про прийняття спадщини малоітнім ОСОБА_2 підписана його матір`ю ОСОБА_4 . 
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог після смерті останього власника предмета іпотеки за кредитним договором № 11259302000 від 28.11.2007 року.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третястатті 46 цього Кодексу).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1ст. 1270 ЦК України).
Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст. 1282 ЦК України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування- це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
Відповідно до частини першоїстатті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ятастатті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першоюстатті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третястатті 1296 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно достатті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Заст. 23 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» положення ч. 1 ст. 23 вказаного Закону не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.
У цій справі Конституційний Суд України зазначив, що положення ч. 1ст. 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Приписи ст. 1281 та 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строкувимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеногостаттею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21, від 20 березня 2024 року у справі № 128/839/19).
У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеногостаттею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьоюстатті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертоїстатті 1281 ЦК Україникредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначенихстаттею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); -при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першоїстатті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений устатті 60 ЦПК України 2004 рокуна час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1ст. 1282 ЦК Українита ч. 1ст. 23 Закону України «Про іпотеку`у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. 1281 і 1282 ЦК України. Тобто ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановленийст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18, від 10 січня 2024 року у справі № 308/10527/21.
Звертаючись до суду з позовом, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» обґрунтовувало позовні вомоги тим, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором виникла прострочена заборгованість та банк звернувся із позовом до суду про стягнення боргу солідарно з ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 . 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року у справі № 522/21900/13-ц позов ОСОБА_4 було задоволено, визнано недійсним кредитний договір та додаткову угоду з додатком, у позові АТ «УКРСИББАНК» було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року у справі № 522/21900/13-ц скасовано, позов «УКРСИББАНК» задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США, в решті вимог відмовлено, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 до Банку про визнання недійсним Кредитного договору - відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат.
Банком отримані виконавчі листи та передані для примусового виконання приватному виконавцю. Виконання рішення триває. Станом на 16.02.2023 року заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року встановлено факт порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США.
Таким чином, враховуючи, що Відповідачі не задовольнили вимоги Банку про погашення заборгованості одноразовим платежем, позивач з метою погашення на користь «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 134 646,13 дол. США, що підлягають стягненню за постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021, має право вимагати звернення стягнення на спадкове майно - квартиру, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належала померлому ОСОБА_7 , та є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 за реєстровим номером 5877, в межах вартості вказаної квартири.
При цьому, встановлено, що під час тривалого розгляду судами спору (з серпня 2013 року до 26.01.2021 року) щодо стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , останні здійснили відчуження свого майна, яке в подальшому знову було неодноразово відчужено. Також, без згоди та відому Банку з предмета іпотеки були зняті обтяження та предмет іпотеки був відчужений.
Останнім власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , став ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В.
Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 28.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК», залишається зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 25.02.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області.
19.04.2021 АТ «УКРСИББАНК» направив приватному нотаріусу Гурській О.В. вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_7 на суму 622 025,43 доларів США за кредитним договором № 11259302000 від 28.11.2007 року, та просив нотаріуса передати спадкоємцям цю вимогу про сплату боргу одноразовим платежем протягом 30-ти робочих днів з дня отримання цієї вимоги, а також повідомити інформацію про спадкоємців, які прийняли спадщину, та кому і коли видано свідоцтво про право на спадщину.
17.05.2021 року листами № 48/02-14, № 49/02-14 та № 91/02-14 приватний нотаріус Гурська О.В. направила спадкоємцям ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимогу АТ «УКРСИББАНК» про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 622 025,43 доларів США одноразовим платежем протягом 30-ти робочих днів з дня отримання цієї вимоги.
З наявної в матеріалах спадкової справи № 4/2021, відкритої після смерті ОСОБА_7 , копії заповіту від 17.02.2014 року вбачається, що спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є: ОСОБА_8 (померла); ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг від 18.03.2021 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 03.03.2021 року, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації Спадкових справ № 9 Спадкова справа № 4/2021, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) відмовилась від усієї спадщини, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 03.03.2021 року, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації Спадкових справ № 10 Спадкова справа № 4/2021, ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовилась від усієї спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи зазначене, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ). Заява про прийняття спадщини малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 підписана його матір`ю ОСОБА_4 .
Судом першої інстанції правильно відмовлено до задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , оскільки остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1.Рішення Конституційного Суду Українивід 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України)- це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 вказано про застосування доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). У цій справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вказала на те, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що кредитор своєчасно скористався своїм правом заявити про вимогу до спадкоємця через нотаріуса щодо кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року., з огляду на дату, коли йому стало відомо про смерть останнього власника іпотечного майна ОСОБА_7 .
В свою чергу правовідносини щодо договору іпотеки від 28.11.2007 року, які виникли між кредитором і ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , якими було укладено ланцюг правочинів, направлених на подальше відчуження спірного майна, і передачу його в іпотеку фізичній особі ОСОБА_7 який помер, після смерті останнього трансформувалися у зобов`язальні правовідносини між іпотекодержателем і спадкоємцем останнього власника іпотечного майна та підлягають врегулюванню за нормами Закону України «Про іпотеку» у системному зв`язку з положеннями ст.ст.1281,1282 ЦК України.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу ст.ст.525,526,629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Уст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначенихстаттею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряєрозрахунок заборгованостістаном надень смертіборжника,який єднем відкриттяспадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першоїстатті 1282 ЦК України.
Оскільки після смерті ОСОБА_7 зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Разом із тим, як зазначалося вище, постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року встановлено факт порушення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь «УКРСИББАНК» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 134 646,13 доларів США.
АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Отже, позивач, як іпотекодержатель, на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
Вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою, оскільки кредитне зобов`язання порушено, та залишається не виконаним, а іпотека на цей час є чинною.
Щодо доводів апеляційних скарг про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.
Так, скаржники посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) в якій зазначено:
«7.21. З огляду на наведені у постанові в справі № 922/2416/17 мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц.
7.22. Означена конкретизація висновків полягає у такому:
- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».
Тобто, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про необхідность внесення нового запису про іпотеку з дати відновлення іпотеки.
Разом з тим, вказана судова практика не є релевантною до спірних правовідносинах, які перегладаються апеляційним судом.
Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/28602/2013-ц від 19.02.2014 року, визнано недійсним договір іпотеки від 28.11.2007 року.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року апеляційну скаргу представника ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10 до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною та зняття заборони на відчуження.
Згідно копії інформаційної довідки від 17.02.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи, АТ «УКРСИББАНК» повернув запис про іпотеку та запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно – іпотечну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі – іпотечна квартира).
Таким чином, обраний спосіб позивачем спосіб захисту відповідає встановленим у справі обставинам, оскільки іпотека не припинилась, запис про іпотеку був поновлений, а судове рішення на підставі, якого було припинено іпотеку та обтяження щодо іпотечної квартири, скасоване.
Колдегія суддів при цьому звертає увагу, що висновки Великої палати у постанові від 25.06.2025 року у справі № 761/382/21, які оприлюднені 15.07.2025 року під час підготовлення судом апеляційної інстанції повного тексту даної постанови, про те, що звернення стягнення на іпотечне майно після смерті майнового поручителя здійснюється на підставі Закону України «Про іпотеку» без необхідності пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців у порядку статей 1281, 1282 ЦК України, в даному випадку не вплинули на правильність остаточних висновків суду першої інстанції, який керувався актуальною на час розгляду справи і ухваленя рішення судовою практикою Верховного Суду і не призвело до неправильного вирішення судом справи, яка переглядається.
Апеляціний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки від 28.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК», та припинення обтяження № 4896612 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року, якою встановлено суму заборгованості за кредитним договором від 28.11.2007 року, відмовлено у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , законим представником якого є  ОСОБА_11  від імені яких діє представник ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 25.07.2025 року.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                               С.О. Погорєлова