П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/37581/24	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
повний текст судового рішення
складено 10.03.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
                                                                          -           Кравченка К.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

04 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області № 314 від 14.09.2022 р. про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Азербайджану на установчі дані ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк здійснення контролю 14.09.2022 р. до 14.09.2025 р.;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області № 219 від 25.07.2025 про заборону в`їзду в Україну відносно громадянина Азербайджану на установчі дані ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк здійснення контролю 27.07.2024 р. до 27.07.2027 р.;
- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, після набрання ним законної сили у разі задоволення позову ОСОБА_1 , ГУ ДМС України в Одеській області зобов`язується повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відкликання доручення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 14.09.2022 р. № 5100.5.7.1-7408/51.3-22, щодо заборони в`їзду в Україну, стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 14.09.2025 р. та доручення ГУ ДМС України в Одеській області від 25.07.2024 р. № 5100.20.1-8333/51.2-24, щодо заборони в`їзду в Україну, стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25.07.2027 р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 11.06.2024 р. позивачу в прикордонному пункті Старокозаче НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України відмовлено у в`їзді в Україну у зв`язку з невиконанням умов перетинання кордону України, передбачених ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль». Згідно з інформацією, яка містилася в базах даних ДПС України, відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне доручення уповноважених державних органів України про заборону в`їзду в Україну. У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що 14.09.2022 р. на підставі ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 314 про заборону в`їзду в Україну відносно позивача; строк здійснення контролю 14.09.2022 р. до 14.09.2025 р. Крім того,  25.07.2024 р. на підставі ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС в Одеській області прийняте рішення № 219 про заборону в`їзду в Україну відносно позивача; строк здійснення контролю 27.07.2024 р. до 27.07.2027 р. Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав. В поданні ГУ НП в Одеській області від 29.08.2022 р. № 15/875, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 14.09.2022 р. № 314 зазначено, що позивач неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, має зв`язок у кримінальному середовищі Одеської області, а також впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану, в тому числі з російської федерації. Після ознайомлення із текстом вказаного рішення та у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 жодним чином не має ніякого відношення до кримінального світу, не притягувався до відповідальності, представником ОСОБА_5 подано адвокатський запит до ГУНП в Одеській області, у відповідь на який третя особа повідомила, що відповідну інформацію та документи неможливо надати у зв`язку із тим, що остання має гриф обмеження доступу. Щодо рішення від 25.07.2024 р. № 219 зазначає, що останнє винесене на підставі відомостей, що не відповідають дійсності, оскільки у ОСОБА_5 є посвідка на проживання на території України, є дружина, сім`я, інші родичі, також вказує на відсутність грошових зобов`язань перед державою. Наголошує, що позивач жодного протоколу про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення не отримував, у вказаних документах немає жодного підпису ОСОБА_5 , крім того, якщо вказані документи і складалися, то за відсутності перекладача. На підставі наведеного, вважає, що оскаржувані рішення не відповідають критерію пропорційності, зокрема щодо дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Позивач вважає свої права порушеними, а оскаржувані рішення відповідача протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що 05.09.2022 року до Головного управління ДМС в Одеській області за № 6578/1/5101-22 надійшло подання ГУ НП в Одеській області від 29.08.2022 р. № 15/875 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене подання обґрунтоване наявністю підстав вважати, що перебування позивача на території України суперечить інтересам національної безпеки, охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Наголошує, що ініціатор звернення є компетентним державним органом, який має право ініціювати перед органами ДМС прийняття рішень про заборону в`їзду на територію України навіть без наявності порушень законодавства особами на території України, яким приймається рішення про заборону в`їзду на території України. Наявність інформації про дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття органом ДМС рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін. Не пред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про заборону у в`їзді в Україну. Враховуючи викладене, 14.09.2022 р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 314 про заборону позивачу в`їзду на територію України терміном на 3 роки.  Стосовно рішення ГУ ДМС в Одеській області від 25.07.2024 р. № 219 про заборону позивачу в`їзду в Україну, відповідач зазначає наступне. 07.11.2017 р. ГУ ДМС в Одеській області виявлено позивача як особу, яка на території України перебувала незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не мала. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.11.2017 р. ПН МОД № 0073998 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначена постанова в суді позивачем не оскаржувалася, у встановлений строк штраф не сплачено. На підставі наведеного у відповідності до абз.7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ГУ ДМС в Одеській області 25.07.2024 р. прийнято рішення № 219 про заборону позивачу в`їзду в Україну. Також зазначає, що сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з громадянкою України, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення законодавства України. ГУ ДМС в Одеській області наголошує на тому, що ОСОБА_2 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , орган видачі « 5103», дата видачі - 29.08.2019 р., термін дії до 29.08.2020 р. За обліками ГУ ДМС в Одеській області відсутня інформація щодо обміну ОСОБА_7 посвідки на тимчасове проживання в Україні чи оформлення посвідки на постійне проживання. На підставі наведеного відповідач вважає, що оскаржувані рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Представник третьої особи, просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що під час підготовки правової позиції до третьої особи з управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області надійшов лист від 17.12.2024 р. за № 562-2024, яким повідомлено, що інформація, викладена в поданні про заборону в`їзду на територію України від 29.08.2022 р. № 15/875 відносно позивача є актуальною та такою, що знайшла своє підтвердження на теперішній час. Згідно наявної інформації від оперативного (блоку) підрозділу ОСОБА_4 підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресією проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. Тому третя особа вважає, що рішення від 14.09.2022 р. № 314 ГУДМС в Одеській області щодо заборони в`їзду на територію України громадянина ОСОБА_5 прийнято з дотриманням норм чинного законодавства. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.  
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.  
Крім цього, представником апелянта, заявлено клопотання щодо витребування доказів по справі, а саме матеріали, про які зазначено в поданні ГУНП в Одеській області від 29.08.2022 № 15/875, та матеріали оперативно - розшукової справи №0012019808 від 26.06.2019 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_2 (у вигляді належним чином оформлених доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, охороні здоров`я, прав і законних інтересів громадян України.), а також інформацію про стан розгляду оперативно - розшукової справи №0012019808 від 26.06.2019, які процесуальні дії були вчинені тощо.
Щодо заявленого клопотання колегія суддів зазначає, що аналогічне клопотання вже предметом розгляду в суді першої інстанції, було задоволено, разом з тим, третьою особою,  Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, повідомлено про наявність поважних причин неможливості надання до суду витребуваних документів, оскільки інформація, яка міститься в оперативно-розшуковій справі № 0012019808 від 26.06.2019 р. за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.149 КК України, має гриф - обмеження доступу, а тому  не підлягає розголошенню. 
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, а розгляд справи можливо провести на підставі матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Азербайджан. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07.11.2017 р. серії ПР МОД № 073998, 07.11.2017 р. о 10 год. 00 хв. уповноваженою особою Державної міграційної служби України виявлено ОСОБА_1 без документів, які надають право на проживання в Україні, що є порушенням ч.1 ст.203 КУпАП. 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувалось 07.11.2023 р. о 11 год. 30 хв. в приміщенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за особистої участі позивача. 
07.11.2017 р. відносно позивача складено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 073998, якою ОСОБА_8 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. й попереджено, що в разі несвоєчасної сплати - сума штрафу подвоїться. 
У зв`язку із несвоєчасною сплатою штрафу, листом від 04.01.2018 р. № 5/5-370 постанова про накладення адміністративного стягнення від 07.11.2017 р. серії ПН МОД № 073998 про стягнення з позивача штрафу у сумі 1020 грн. направлена для примусового виконання до Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області. 
09.08.2019 р. позивач одружився з громадянкою України - ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Малиновським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 
29.08.2019 р. позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , дата закінчення строку дії 29.08.2020 р., орган, що видав - 5103. 
05.09.2022 р. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло подання від Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.08.2022 р. № 15/875, згідно якого третя особа просила відповідача прийняти рішення щодо заборони позивачу в`їзду в Україну.
Підставою для направлення подання стало те, що управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проводилась перевірка по виявленню іноземців, які причетні до розвідувально-диверсійної діяльності в інтересах російської федерації та республіки білорусь з метою недопущення розповсюдження ними кримінального впливу на території м.Одеси та Одеської області. За її результатами встановлено особу - ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, який проживає: АДРЕСА_1 та раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів. Зазначено, що позивач схильний до скоєння майнових злочинів, підозрювався в організації злочинів, також має зв`язок у кримінальному середовищі Одеської області та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану. Згідно наявної інформації, позивач має тісні стосунки з кримінальним елементами російської федерації, підтримує військову агресією проти України та може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. Крім того, останній належить до категорії злісних порушників адміністративного законодавства України, оскільки протягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Також за період перебування на території України ОСОБА_2 систематично порушував правила перебування в Україні, а саме: не мав постійного місця проживання, з метою конспірації постійно його змінював, не працевлаштований, має постійні не встановлені джерела доходів. З метою легалізації свого перебування на території України займається налагодженням корумпованих зв`язків. Тому на даний час є підстави вважати, що його перебування на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав та законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в України.
14.09.2022 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено рішення про заборону в`їзду в Україну № 314 терміном на три роки відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі абз.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк здійснення контролю 14.09.2022 р. до 14.09.2025 р.
Листом від 14.09.2022 р. № 5100.5.7.1-7408/51.3-22 відповідач направив Державній прикордонній службі України доручення щодо заборони позивачу в`їзду в Україну. 
Рішенням НОМЕР_1 прикордонного закону Державної прикордонної служби України від 11.06.2024 р. № 1577 позивачу відмовлено в перетині державного кордону України. 
25.07.2024 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено рішення про заборону в`їзду в Україну № 219 терміном на три роки відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі абз.7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; строк здійснення контролю 27.07.2024 р. по 27.07.2027 р.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 1 статті 26 Конституції України визначає, що іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. №3773-VІ (далі - Закон України №3773-VІ).
Закон № 3773-VІ визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до статті 1 Закону №3773-VI іноземцями визнаються іноземні громадяни - особи, які належать до громадянства іноземних держав і не є громадянами України, та особи без громадянства - особи, які не належать до громадянства будь-якої держави.
Стаття 13 Закону №3773-VI визначає підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.
Зокрема, згідно частини 1 вказаної статті у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:
-в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;
-якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
-якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;
-якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;
-якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;
-якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;
-якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;
Згідно частини 2 статті 13 Закону № 3773-VІ  за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 3773-VІ рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.
У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
За приписами пунктів 3 та 4 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 №2469 VIII (далі Закон №2469 VIII)
громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;
державна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру;
Пункт 6 частини 1 Закону №2469 VIII встановлює, що загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.
Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 р. №1235 (далі - Інструкція №1235).
Пунктом 3 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України №3773-VІ.
Згідно з пунктом 4  Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою:
-підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;
-підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;
-органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;
-підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;
-органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
-за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.
Відповідно до пункту 5 Інструкції №1235  після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у п.4 цієї  Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абз.абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).
У пункті 6 Інструкції №1235 визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї  Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.
Судами встановлено, що 05.09.2022 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло подання від Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.08.2022 року № 15/875, згідно якого третя особа просила відповідача прийняти рішення щодо заборони позивачу в`їзду в України через наявність підстав вважати, що його перебування на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав та законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в України.
На виконання вказаного подання 14.09.2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено рішення про заборону  позивачу в`їзду в Україну № 314 терміном на три роки та листом від 14.09.2022 р. № 5100.5.7.1-7408/51.3-22 направлено відповідне доручення Державній прикордонній службі України.
Колегія суддів погоджується, що наявність інформації у ГУНП в Одеській області про порушення позивачем законодавства України є достатньою підставою для направлення подання до міграційного органу щодо заборони в`їзду в Україну, відповідно до положень пункту 4  Інструкції №1235 (у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно протиправності оскаржуваного рішення, представник позивача наголошує на відсутність відомостей про дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. 
Разом з тим, як вірно зазначено судом необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер. 
Отже, наявність інформації про дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні сама по собі є правовою підставою для прийняття органом міграційної служби рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін, не залежно від пред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.07.2025 р. № 219 про заборону позивачу в`їзду в Україну, колегія суддів зазначає наступне. 
07.11.2017 р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області винесено постанову серії ПН МОД № 073998 за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у сумі 510 грн., яка через несвоєчасну сплату подвоїлась до розміру 1020 грн. 
Колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта щодо неотримання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки це спростовується матеріалами адміністративної справи. 
Посилання апелянта на те, що у вказаних документах немає жодного підпису ОСОБА_5 , крім того, якщо вказані документи і складалися, то за відсутності перекладача, також колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як  вбачається із постанови серії ПН МОД № 073998 позивачу роз`яснено його права, він власноруч написав, що не потребує перекладача, виклав письмові пояснення, згідно яких вчинив адміністративне правопорушення через незнання законів України, а також отримав примірних цієї постанови, про що свідчать відповідні підписи позивача. Крім того, на звороті постанови міститься особиста розписка позивача, в якій він власноруч зобов`язався своєчасно сплатити штраф.
Колегія суддів враховує, що наявність у ОСОБА_5 посвідки на проживання на території України, разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції  на момент винесення постанови серії ПН МОД № 073998, і на момент прийняття оскаржуваного рішення такий документ був відсутній, а отже у позивача мав не виконані майнові зобов`язання перед державою
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зупинення дії оскаржуваних рішення є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, адже навіть у випадку задоволення позову виконання судового рішення може бути ускладнене внаслідок можливого застосування до позивача заходів адміністративного впливу.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька    К.В. Кравченко