ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/6694/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю  секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів"- Вайнаровський О.В., адвокат (дов. від 07.06.2024 б/н), Паскал О.І. (керівник),
відповідача - Приватного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" - Журавель   Р.О., адвокат (дов. №   25 від 13.06.2025),
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційні скарги підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024,
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025,
постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 та
додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025
за позовом підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів" (далі - ПОГ "Алекса"; позивач)
до Приватного акціонерного товариства "Трест Київспецбуд" (далі - ПАТ "Трест Київспецбуд"; відповідач)
про стягнення 4 386 082,86 грн,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 07.07.2025 у зв`язку з відпусткою судді  Колос   І.Б. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/6694/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуюча), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.
Короткий зміст позовних вимог
ПОГ "Алекса" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно з ПАТ "Трест Київспецбуд" та Фізичної особи-підприємця Горобія Олександра Григоровича збитків у розмірі 4 386 082,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2021 на території ПАТ "Трест Київспецбуд" за адресою: м.Київ, вул. Радищева, 10, сталася пожежа. В акті пожежі зазначено, що пожежею знищено два автомобіля та в результаті розповсюдження вогню на сусідню будівлю знищено 318 кв.м. покрівлі, паперову продукцію (паперові пакети, картонні коробки), стелажі, вікна складських приміщень. В зв`язку з чим, позивачу завдано збитків, які складаються з вартості матеріалів (товарної продукції) на складі, в розмірі збитків (шкоди) 4 386 082,86 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2024 залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3.10.2024 позовні вимоги ПОГ "Алекса" до ФОП Горобія Олександра Григоровича про стягнення збитків у розмірі 4 386 082,86 грн залишено без розгляду на підставі статті 226 ГПК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 заяву ПАТ "Трест Київспецбуд" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ПОГ "Алекса" на користь ПАТ "Трест Київспецбуд" суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 апеляційні скарги ПОГ "Алекса" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 залишено без змін.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 заяву ПАТ "Трест Київспецбуд" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6694/24 задоволено частково. Стягнуто з ПОГ "Алекса" на користь ПАТ "Трест Київспецбуд" 15 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ПОГ "Алекса" у касаційній скарзі (від 28.04.2025), з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Також ПОГ "Алекса" у касаційній скарзі (від 19.05.2025) просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 та відмовити ПАТ "Трест Київспецбуд" у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на частину третю статті 310 ГПК України. 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими у зв`язку з неналежним дослідженням та оцінкою поданих доказів у справі в їх сукупності, особливо висновків судових експертів, якими встановлено порушення відповідачем Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2017 №1417 у зв`язку із чим зробили хибні висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку із чим порушили норми процесуального права, зокрема статей 73-79,86 ГПК України, а також неправильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального права, зокрема, статті 22, частини четвертої статті 319, статті 322, статей 1166, 1192 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України  і статті 55 Кодексу Цивільного захисту України.
Основними аргументами скаржників, зокрема, є:
- осередок пожежі знаходився на території власника майнового комплексу, а не орендованих приміщень, а тому на відповідача покладено відповідальність за забезпечення вимог пожежної безпеки;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що саме внаслідок невиконання відповідачем вимог правил пожежної безпеки в Україні та незабезпечення пожежної безпеки на власній території виникла і поширилася пожежа, якою було завдано майнову (матеріальну) шкоду майну позивача. Правові висновки у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 24.06.2019 у справі №902/435/18 та від 04.08.2020 у справі  № 925/1478/16;
- суди неправильно застосували частини першу-третю статті 22, частину першу та другу статті 1166, статтю 1192 Цивільного кодексу України та статті 224, 225 Господарського кодексу України, адже у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Такі висновки зокрема містяться у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі №200/12000/15-ц та від 27.06.2019 у справі №154/2094/16-ц;
- суди не дослідили зібрані у справі докази, та не надали належної оцінки доказам, які підтверджують наявність протиправної поведінки відповідача у спірних деліктних правовідносинах чим порушили  приписи статей 73-79,86 ГПК України;
В частині оскарження додаткового рішення та додаткової постанови у справі скаржник визначив підставою касаційного оскарження пункти 1, 3 ,4 частини другої статті 287 ГПК України.
Скаржник у касаційних скаргах від 28.04.2025 та від19.05.2025 зазначав про те, що:
-правову допомогу у справі надавала адвокатка Журавель Руслана Олегівна, а  не Приватне підприємство "Адвокатська контора "Дмитра Забавського". Матеріалами справи не підтверджується договірних відносин між адвокатом  та адвокатською конторою; 
- суди не врахували висновки Верховного Суду викладені у постанові від 20.11.2018 у справі №910/23210/17 стосовно того, що витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування.
- суди не врахували висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.04.2024 у справі №285/5547/21 який зводиться до того, що у випадку якщо сторона з поважних причин у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат;
- організаційно- правова форма виконавця Приватного підприємства "Адвокатська контора "Дмитра Забавського" та вид його діяльності (юридичні послуги) не відповідає тим організаційно- правовим формам та виду діяльності (правнича допомога, адвокатські послуги), які встановлені законом для здійснення адвокатської діяльності, що стало підставою для оскарження судового рішення на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України;
- суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме договір про надання правової (правничої ) допомоги від 13.06.2024 та довіреність від 13.06.2024 виданої на ім`я адвокатки Журавель Руслани Олегівни.
Також скаржник надає попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, з яких: витрати на оплату судового збору                   236 848,46 грн, витрати на оплату професійної правничої допомоги 120 000,00 грн. Зазначені витрати просить стягнути з відповідача. Разом з тим скаржник зазначає, що відповідні докази, які підтверджують понесені витрати будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що робиться відповідна заява.
Доводи інших учасників справи 
Від ПАТ "Трест Київспецбуд" надійшли додаткові пояснення, в яких воно зазначає, що підстава касаційного оскарження визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знаходить свого підтвердження, а тому доводи визначені пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України також не знаходять свого підтвердження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ПАТ "Трест Київспецбуд" є власником майнового комплексу - об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Радищева, будинок 10, загальною площею 2154,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 185986480000), до якого входять складові частини об`єкта, а саме - нежитлові будівлі: літ. А загальною площею 562,6 кв.м, літ. Б, загальною площею 720 кв.м, літ. В загальною площею 342 кв.м, літ. Г загальною площею 200 кв.м, літ. Д загальною площею 315,8 кв.м., літ. Е загальною площею 13,4 кв.м, а також орендарем земельної ділянки площею 0,5345 га, кадастровий номер 8000000000:69:031:0004 з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих та складських будівель і споруд за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 989118380000), що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.02.2024 №367950835 та №367950287. 
01.06.2020 між ПОГ "Алекса" (орендар) та ПАТ "Трест Київспецбуд" (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення №14 (далі - договір оренди), за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування нежитлове неопалювальне приміщення (літ. Д) загальною площею 315,8 кв.м, розташоване по вул. Радищева, 10 в м. Києві, згідно з планом БТІ, а орендар зобов`язується прийняти це майно та своєчасно сплачувати орендну плату. 
Відповідно до пункту 1.2 договору оренди приміщення, що надається в оренду, належить орендодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 19.03.1998 за №367-з. 
Пунктами 1.3, 1.4 договору оренди встановлено, що приміщення надається для використання орендарем у підприємницькій діяльності згідно з статутом. Стан приміщення, що орендується, на момент передачі в оренду знаходиться в задовільному технічному стані.
Згідно з актом прийому-передачі приміщення від 01.06.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове користування нежитлове приміщення під літ. Д, загальною площею 315,8 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10. Стан приміщення на момент передачі в оренду - придатне для його використання. 
До договору оренди вносилися відповідні зміни і доповнення додатковими угодами №1 від 28.12.2020, №2 від 31.03.2021, №3 від 12.06.2021, в частині розміру орендної плати та строку дії договору оренди.
01.03.2021 між ПАТ "Трест Київспецбуд" (орендодавець) та ФОП Горобієм О.Г. (орендар) укладено договір №2 оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування складські приміщення по вул. Радищева, 10, в м. Києві площею 96 кв.м, для використання у підприємницькій діяльності строком з 01.03.2021 до 28.02.2022, а орендар зобов`язується, зокрема, вносити орендодавцеві орендну плату та платежі з обслуговування приміщення. 
Судами встановлено, що ФОП Горобій О.Г. облаштував в орендованому приміщенні станцію технічного обслуговування (далі - СТО) транспортних засобів.
Також судами встановлено, що договорами оренди (від 01.06.2020 №14, від 01.03.2021 №2) віднесено до обов`язків орендарів, в тому числі, дотримання санітарних, протипожежних та інших обов`язкових вимог при експлуатації орендованого майна. Забезпечувати додержання протипожежних вимог стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів і постанов, органів державного пожежного нагляду за свій рахунок. Утримання у справному стані засоби протипожежного захисту, пожежну техніку, обладнання та інвентар, не допускати їх використання не за призначенням. Несення повної матеріальної відповідальності та відшкодовувати збитки орендодавцю, у разі виникнення пожежі, залиття. 
Крім того, вказаними договорами визначено, що приміщення надаються для використання орендарями у підприємницькій діяльності, і орендодавець (ПАТ "Трест Київспецбуд") не втручається у господарську діяльність орендарів і не чинить перешкоди орендарям в користуванні орендованим майно, в тому числі надавати (без стягнення додаткової плати) можливість безперешкодного доступу до орендованого приміщення транспортних засобів, персоналу та відвідувачів орендарів.
12.06.2021 на території ПАТ "Трест Київспецбуд" за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10, сталася пожежа. 
Судами встановлено, що факт пожежі, яка розпочалась з легкового автомобіля Chevrolet Suburban р.н. НОМЕР_1 (д.н. НОМЕР_2 ) та яка в подальшому розповсюдилась на виробничо-складську будівлю ПАТ "Трест Київспецбуд" і на орендоване в ній позивачем приміщення, підтверджується листом Солом`янського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 23.06.2021 №21/1241.
Факт пожежі засвідчує акт про пожежу від 12.06.2021, складений провідним інспектором відділу запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту Солом`янського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві капітаном служби цивільного захисту Матинга П.О. та членами комісії Яровим Р.М , Черемшевим В.О. 
В наведеному акті вказано, що місцем виникнення пожежі є моторний відсік автомобіля Chevrolet Suburban д.н. НОМЕР_2 . 
Зазначений автомобіль Chevrolet Suburban, д.н. НОМЕР_2 , так само як і автомобіль Chevrolet Suburban, д.н. НОМЕР_3 , належали Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. На підставі договору надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобілів №241 від 26.04.2021 вказані транспортні засоби передані ФОП Горобію   О.Г. за актами передання-приймання дорожнього транспортного засобу (ДТЗ), його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 07.05.2021 №216, від 17.05.2021 №220, а на період надання послуг - прийняті останнім на відповідальне збереження, що встановлено рішеннями Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі №910/14130/21 та від 02.06.2022 у справі №910/1120 22. 
В акті пожежі зазначено, що пожежею знищено два автомобіля марки Chevrolet Suburban, д.н. НОМЕР_2 і д.н. НОМЕР_3 та, в результаті розповсюдження вогню на сусідню будівлю знищено 318 кв.м покрівлі, паперову продукцію (паперові пакети, картонні коробки), стелажі, вікна складських приміщень.
Пожежа, яка сталася 12.06.2021 у приміщенні, що належить на праві власності ПАТ "Трест Київспецбуд", визнана страховою компанією як страховий випадок згідно з умовами договору обов`язкового страхування нерухомого майна, що є предметом іпотеки від 18.12.2020 №247/20-ОИП/Ц1, та у зв`язку з цим, ПАТ "Трест Київспецбуд" отримано грошове відшкодування у розмірі 726 584,00 грн.
За наслідками вказаної пожежі, у зв`язку з порушенням встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, Солом`янським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100090001894 від 08.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 270 Кримінального кодексу України. 
Під час досудового розслідування даного кримінального провадження проведено цілий ряд судових експертиз (металографічна (1), пожежно-технічні (2) і товарознавча (1)), внаслідок яких складені відповідні висновки. 
Так, в ході досудового розслідування Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведена металографічна експертиза, за результатами якої складено висновок експерта від 19.10.2021 №СЕ-19/111- 21/43518-K3. Даним висновком встановлено, що на даному фрагменті електронного провідника (об`єкт №3) виявлено оплавлення, яке відповідає такому, що виникло внаслідок короткого замикання (пункт 1). При цьому, визначити умови, в яких проходило коротке замикання, за мікроструктурою оплавлення на об`єкті №3 не можливо через його тривале перебування у зоні високих температур, близьких до температури плавлення міді (пункт 2). 
Крім того, в ході досудового розслідування Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведена пожежно-технічна експертиза щодо встановлення місця знаходження осередку пожежі та причин виникнення пожежі, за результатами якої складено висновок експерта від 11.11.2021 №СЕ-19/111-21/34912-ПТ, яким зазначено: 
1. Осередок пожежі, яка виникла 12.06.2021 за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10, знаходився в лівій частині моторного відсіку легкового автомобіля "Chevrolet Suburban" р.н. НОМЕР_1 (д.н. НОМЕР_2 ).
2. Причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (гумові та/або пластикові елементи вузлів та агрегатів, розміщені в моторному відсіку, та/або ізоляція електричних проводів), в зоні осередку пожежі, внаслідок дії на них теплового прояву електричної енергії (електрична дуга) у результаті короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля. 
Як зазначалось вище, висновком експерта від 11.11.2021 №СЕ-19/111-21/34912-ПТ встановлено, що осередок пожежі, яка виникла 12.06.2021 за адресою: Київ, вул. Радищева, 10, знаходився в лівій частині моторного відсіку легкового автомобіля "Chevrolet Suburban" р.н. р.н. НОМЕР_1 (д.н. НОМЕР_2 ).
Висновком експерта від 15.12.2022 №СЕ-19/111-22/44453-ПТ встановлено, що вказаний автомобіль стояв на території ПАТ "Трест Київспецбуд" з боку будівлі, яку орендує позивач. Пожежа від осередку поширилась на будівлю, яка перебувала в орендному користуванні ПОГ "Алекса". Стоянка (боковими бортами) автомобілів, що зазнали пошкодження внаслідок пожежі, влаштована на відстані 0,67 см до стіни складського приміщення позивача. Фактична відстань між складською будівлею ПОГ "Алекса" та приміщеннями СТО, які мають ступінь вогнестійкості IVа, склала 12 метрів, а мала бути 18 метрів. Оскільки протипожежна відстань між складською будівлею ПАГ "Алекса" та будівлею СТО використовувалась для стоянок транспорту, що є порушенням вимог пункту 1.4 розділу III "Правил пожежної безпеки в Україні", а протипожежна відстань - нормована відстань між будинками, яку встановлюють для запобігання розвитку пожежі (пункт 3.5 розділу III "Правил пожежної безпеки в Україні2), в даному випадку, факт стоянки транспорту сприяв (став причиною) поширенню пожежі від її осередку на складське приміщення ПАГ "Алекса".
Судовим експертом також встановлено, що на момент пожежі на всій території ПрАТ "Трест Київспецбуд", при площі території, яка складає 5400 кв.м був у наявності тільки один неукомплектований пожежний щит, що є порушенням відповідачем вимог підпунктів 3.6, 3.11 пункту 3 розділу V "Правил пожежної безпеки в Україні", за якими, зокрема, територія підприємств з розрахунку один щит на 5000 кв.м повинна бути забезпечена первинними засобами пожежогасіння: вогнегасниками, ящиками з піском, бочками з водою, покривалами з негорючого теплоізоляційного матеріалу, пожежними відрами, совковими лопатами, пожежним інструментом, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку. До комплекту засобів пожежогасіння, які розміщуються на пожежному щиті, що знаходиться на території об`єкта, входять: вогнегасники - 3 шт., ящик із піском - 1 шт., покривало з негорючого теплоізоляційного матеріалу або повсті розміром 2х2 м - 1 шт., гаки - 3 шт., лопати - 2 шт., ломи - 2 шт.,      сокири - 2 шт. Відсутність протипожежних засобів унеможливило локалізувати та ліквідувати загоряння на початкових стадіях пожежі. 
Суди також дослідили, що відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 22.01.2024 №СЕ-19 23/65450-ТВ, проведеної судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на замовлення Солом`янського УП ТУ НП у м. Києві, розмір матеріального збитку (шкоди), завданого власнику майна підприємства - ПОГ "Алекса" внаслідок пожежі, яка сталася 12.06.2021 за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10, станом на 12.06.2021 складає 3 440 762,86 грн. Крім того, у зв`язку з пожежею і внаслідок знищення майна позивачу також завдано збитків (шкоди), які складаються з вартості доставки матеріалів (товарної продукції) на склад, що сплачена останнім, у розмірі 945 320,00 грн. Вказаний розмір збитків підтверджується звітом про оцінку розміру шкоди та обсягу збитків, завданих ПОГ "Алекса" внаслідок знищення майна, а також упущеної вигоди, від недоотримання надходження коштів, який складений 08.03.2024 суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Закір`яровою В.В., та самим висновком про вартість майна в частині вартості доставки матеріалів (товарної продукції) на склад, що була сплачена. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що внаслідок пожежі, яка сталась 12.06.2021, він поніс збитки у розмірі 4 386 082,86 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суди встановили, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано копії: 
- договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624, укладеного між ПрАТ "Трест Київспецбуд" та Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського";
- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000568 від 19.04.2017, виданого адвокату Журавель Руслані Олегівні.
- договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №1306/24, укладеного між ПрАТ "Трест Київспецбуд" та адвокатом Журавель Р.О.;
- звіту №1 від 17.12.2024 щодо виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624 на суму 67 562,83 грн;
- акта приймання-здачі виконаних робіт від 17.12.2024 за договором про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624, вартість послуг за яким визначена у сумі 67 562,83 грн;
- рахунку від 17.12.2024 №17122024, сформованого Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського" на суму 67 562,83 грн.
Так, відповідно до пункту 1.1 договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624 замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику протягом строку дії договору послуги юридичного характеру щодо супроводження справи №910/6694/24, з усіма правами наданими чинним законодавством України відповідачу.
Відповідно до пункту 1.2 цього договору для виконання зобов`язань за умовами даного договору за замовником закріплюється спеціаліст виконавця - адвокат Журавель Р.О.
Згідно з пунктом 1.5 договору за надані послуги замовник зобов`язується виплатити виконавцю винагороду. Розмір, форма та строки виплати винагороди приведені у розділі 5 даного договору. 
Пунктами 5.1, 5.2 договору встановлено, що за надання юридичних послуг, передбачених умовами даного договору, замовник не пізніше п`яти календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури з обґрунтованим звітом виконаних робіт від виконавця, сплачує їх на рахунок виконавця. Вартість послуг розраховується погодинно і становить 1 600,00 грн. Час витрачений спеціалістом виконавця на дорогу в суд та очікування засідання в суді становить 600,00 грн.
За умовами пунктів 5.5, 5.6 вказаного договору приймання-передача наданих послуг оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг по факту виконаних робіт, але не пізніше ніж через 5 днів з моменту виконання зобов`язань з боку виконавця. Акт приймання-передачі виконаних робіт вважається підписаним, а роботи (послуги) виконаними (наданими) в будь-якому разі, якщо протягом 5 календарних днів з моменту направлення акта на адресу замовника від нього не надійшло обґрунтованих зауважень до якості та кількості наданих послуг в розумінні розділі 4 даного договору. Оплата послуг здійснюється замовником у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця в порядку та строки, передбачені пунктом 5.1 даного договору, на підставі рахунку виконавця, направленому на адресу замовника будь-яким доступним засобом зв`язку, про який йдеться в розділі 13 даного договору.
17.12.2024 між сторонами підписано акт приймання-здачі виконаних робіт на загальну суму 67 562,83 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, у суді апеляційної інстанції, позивачем надано копію договору від 13.06.2024 укладеного між Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського" (виконавець) та ПАТ "Трест Київспецбуд" (замовник) про надання юридичних послуг. 
Згідно з пунктом 1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику протягом строку дії договору послуги юридичного характеру щодо супроводження справи №910/6694/24, з усіма правами наданими чинним законодавством України відповідачу.
Відповідно до пункту 1.2 договору для виконання зобов`язань за умовами даного договору за замовником закріплюється спеціаліст виконавця - адвокат Журавель Руслана Олегівна.
Пунктом 1.5 договору встановлено, що за надані послуги замовник зобов`язується виплатити виконавцю винагороду. Розмір, форма та строки виплати винагороди наведені у розділі 5 даного договору.
За умовами пунктів 5.1, 5.2 договору за надання юридичних послуг, передбачених умовами даного договору, замовник не пізніше п`яти календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури з обґрунтованим звітом виконаних робіт від виконавця, сплачує їх на рахунок виконавця. Вартість послуг розраховується погодинно і становить 1 600,00 грн. Час витрачений спеціалістом виконавця на дорогу в суд та очікування засідання в суді становить 600,00 грн.
За змістом пунктів 5.5, 5.6 договору приймання-передача наданих послуг оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг по факту виконаних робіт, але не пізніше ніж через 5 (п`ять) днів з моменту виконання зобов`язань з боку виконавця. Акт приймання-передачі виконаних робіт вважається підписаним, а роботи (послуги) виконаними (наданими) в будь-якому разі, якщо протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту направлення акта на адресу замовника від нього не надійшло обґрунтованих зауважень до якості та кількості наданих послуг в розумінні розділі 4 даного договору. Оплата послуг здійснюється замовником у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця в порядку та строки, передбачені пунктом 5.1 даного договору, на підставі рахунку виконавця, направленому на адресу замовника будь-яким доступним засобом зв`язку, про який йдеться в розділі 13 даного договору.
Обсяг надання правової допомоги у справі №910/6694/24 підтверджується звітом від 31.03.2025 №2, згідно з яким виконавець надав замовнику юридичні послуги на загальну суму 26 800,00 грн, а саме:
- 04.02.2025 - ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24 - 1 600,00 грн (1 год);
- 05.02.2025-06.02.2025 - підготовка, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24 - 11 200,00 грн (7 год);
- 26.02.2025 - ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 -1 600,00 грн (1 год);
- 18.03.2025 - підготовка, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 - 8 000,00 грн (5 год);
- 19.03.2025 - участь у судовому засіданні у справі - 1 600,00 грн; час витрачений на дорогу - 600,00 грн;
- 27.03.2025 - участь у судовому засіданні у справі - 1 600,00 грн; час витрачений на дорогу - 600,00 грн.
31.03.2025 між сторонами складено та підписано акт приймання-здачі виконаних робіт, відповідно до якого виконавець виконав, а замовник прийняв роботи щодо надання юридичних послуг за лютий-березень 2025 року на загальну суму                      26 800,00 грн.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Слід зазначити, що касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.
Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у контексті підстави касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №911/2088/24 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.
Скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій постанов Верховного Суду від у постановах від 24.06.2019 у справі №   902/435/18, від 04.08.2020 у справі №   925/1478/16, від 12.08.2019 у справі №   200/12000/15-ц, від 27.06.2019 у справі №   154/2094/16-ц, від 27.03.2019 у справі №   234/246/16-ц, від 20.11.2019 у справі №   643/8439/16-ц, від 30.01.2018 у справі №   395/1360/15, від 30.10.2019 у справі №   522/22726/15-ц. 
Втім, зазначені скаржником справи є нерелевантними до правовідносин у справі, яка розглядається, враховуючи таке. 
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.
У справі №   902/435/18 позов подано про стягнення 608   752,69 грн шкоди, завданої  внаслідок пожежі, яка сталася 08.06.2018 на складі будівельних матеріалів "БМУ-3", який розташований за адресою: вул. Складська, 4-А, м. Вінниця.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 08.06.2018 на відкритій території, яка належить відповідачу, за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна,1 сталася пожежа, яка розповсюдилася на територію ТОВ "БМУ-3" за адресою: м. Вінниця, вул. Складська,4-А. Внаслідок пожежі було знищено склад будівельних матеріалів, що належить позивачеві на праві власності та майно, яке в ньому знаходилося. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.12.2018, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3" 530 931,56 грн майнової шкоди та 7   963,97 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
У постанові від 24.09.2019 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення у справі, зазначив, що публічне акціонерне товариство "Укрвторчормет", як власник майна і суб`єкт господарювання, враховуючи приписи Кодексу цивільного захисту України, Цивільного кодексу України та Правил пожежної безпеки в Україні зобов`язано належно виконувати обов`язок щодо забезпечення збереження об`єкта, яке перебуває у його власності, тобто саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки. Протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності щодо забезпечення пожежної безпеки власної території та майна. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що саме внаслідок невиконання вимог Правил Пожежної безпеки в Україні та незабезпечення пожежної безпеки на території відбулася пожежа, якою було завдано майнову (матеріальну) шкоду майну позивача.
У справі №   925/1478/16 позов подано про солідарне стягнення з відповідачів 1   470   034,00 грн шкоди (збитків), заподіяних майну позивача - комбайну марки CLAAS LEXION 480.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пожежа, внаслідок якої було пошкоджено майно позивача, виникла з вини відповідача 2, у якого вказане майно перебувало на тимчасовому зберіганні на підставі договору про виконання робіт, укладеного між відповідачами. А оскільки договірні правовідносини позивача та відповідача-1 виникли на основі договору оренди, за умовами якого вказане майно було передане відповідачу в оренду, то позивач вважає, що збитки, завдані відповідачами, мають бути відшкодовані шляхом солідарного стягнення з них 1 470 034 грн завданої ними шкоди.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.07.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 рішення Господарського суду Черкаської області від 30.07.2019 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнуто з відповідача-2 на користь  позивача  1 470 034,00 грн збитків. В частині позовних вимог до відповідача-1 відмовлено.
Верховний Суд у постанові від 04.08.2020, залишаючи без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019, зазначив про те, що апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем-2 дій щодо гасіння (локалізації) пожежі та збереження належного позивачу комбайна CLAAS LEXION 480. Таким чином, встановивши, що майну позивача було завдано шкоди, в розмірі 1 470 034,00 грн саме внаслідок протиправної поведінки відповідача-2, яка полягала у бездіяльності щодо забезпечення пожежної безпеки власної території та майна позивача, яке перебувало у цей час на  території відповідача-2 (невиконання вимог Правил Пожежної безпеки в України, Правил пожежної безпеки у агропромисловому комплексі України), суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення завданих позивачу збитків саме з відповідача-2 на підставі ст. 1166 ЦК України (позадоговірна шкода).
У справі №   200/12000/15-ц позов подано про розірвання договору від 23.08.2011, та стягнення на користь позивача з відповідача збитки у подвійному розмірі у сумі 40 238,26 грн та у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Дніпрогаз», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (далі - ПрАТ «Дніпрогаз») договір щодо газопостачання його квартири. за місцем його проживання у квартирі відповідачем було відключено газопостачання, яке на час звернення до суду не відновлене. У зв`язку з цим ним були понесені додаткові незаплановані витрати, у тому числі й на придбання електричної плити, запчастин до газової колонки, придбання і встановлення електричного водонагрівача. Також вказував, що представниками відповідача на нього вчинявся психологічний тиск, у зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 100 000, 00 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2017 у задоволенні позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.08.2017 рішення суду першої інстанції в частині відмови у розірванні договору скасоване. Розірвано договір про надання послуг з газопостачання від 23.08.2011, укладений між сторонами. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Верховний Суд постановою від 12.08.2019 рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.01.2017 та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.08.2017 в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової і моральної шкоди залишив без змін. При цьому суд зазначив про те, що у відповідності до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується особою, яка її завдала. Отже, обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є її наявність, неправомірність дій заподіювана та безпосередній причинний зв`язок між цими діями та завданою шкодою; відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд виснував про те, що відповідачем правомірно припинено газопостачання за адресою позивача, оскільки негерметичність газопроводу є підставою припинення газопостачання задля уникнення аварійної ситуації, а неможливість його відновлення пов`язана з діями самого позивача, який не допустив працівників ПрАТ «Дніпрогаз» до свого помешкання для перевірки газових приладів на предмет їх герметичності. 
У справі №   154/2094/16-ц позов подано про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Позовна заява обґрунтована тим, що згідно з актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Державної екологічної інспекції у Волинській області від 26 серпня 2015 року, неподалік с. Хрипаличі П`ятиднівської сільської ради Володимир-Волинського району, в межах водоохоронної зони р. Луга, позивач здійснив вивіз будівельних відходів на відкритий ґрунт, чим здійснив засмічення земельної ділянки та її самовільне зайняття.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.01.2017 у задоволенні позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.04.2017 апеляційну скаргу відхилено, рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.01.2017 року залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не зазначено правових підстав стягнення шкоди та не доведено, що вивіз відповідачем бою цегли та бетону призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, і як наслідок - не доведено спричинення шкоди навколишньому природному середовищу. Вина відповідача не встановлена, до адміністративної відповідальності за порушення правил охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду останній не притягувався. 
Верховним Судом постановою від 27.06.2019 касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.01.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.04.2017 залишено без змін. Так суд касаційної інстанції зазначив, що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками; відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди; деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди; в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У справі №   234/246/16-ц позов подано про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що йому на праві приватної власності належить вантажний автокран. 28.12.2015 за допомогою автокрана він виконував вантажно-розвантажувальні роботи на території товариства, після закінчення яких через ожеледицю не мав можливості виїхати, тому автокран залишив на території товариства до покращення погодних умов. 02.01.2016 внаслідок порушення сторожем товариства правил користування опалювальними приладами у сторожці на території товариства сталася пожежа - зайнялася сторожка, поблизу якої стояв автокран, що призвело до його пошкодження.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2016 року, ухваленим у складі судді Літовки В. В., у задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності недотримання відповідачем обов`язку щодо зберігання автокрана на власній території, посилаючись на частину першу статті 936, частини першу та третю статті 937, статтю 942 ЦК України, що регулюють правовідносини за договором зберігання.
Рішенням апеляційного суду Донецької області від 6 квітня 2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 грудня 2016 року скасовано із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Стягнено з ТОВ "Союз-Ютапс" на користь ОСОБА_3 141 446 грн у відшкодування майнової шкоди, 1 000 грн - у відшкодування моральної шкоди та 3 993,49 грн судового збору. 
Апеляційний суд дійшов висновку про помилковість застосування судом першої інстанції положень, які регулюють зобов`язання, що виникають із договору зберігання, оскільки не врахував недоговірний характер правовідносин сторін. 
Верховний Суд постановою від 27.03.2019 касаційну скаргу залишив без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 06.04.2017 залишив без змін. При цьому суд зазначив про те, що у даній справі судами достовірно встановлено і це не заперечується сторонами, що подія - пожежа, внаслідок якої завдано шкоди майну позивача, мала місце на території відповідача, причина пожежі - недотримання правил протипожежної безпеки в одному з приміщень відповідача його працівником, негативні наслідки для позивача у вигляді пошкодження майна настали саме внаслідок цієї події. Отже, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
У справі №   643/8439/16-ц позов подано про відшкодування шкоди, завданої пожежею. Позовна заява мотивована тим, що 13.06.2015 близько 01:30 години ночі у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, виникла пожежа через коротке замикання в електромережі після перепадів напруги. Також вказувала, що оскільки в квартирі ніхто на той час не перебував, то внаслідок короткого замикання зайнялася електропроводка холодильника та почалась пожежа, в якій згоріли та були пошкоджені побутові прилади та електротехніка, кухонні та кімнатні меблі, вікна, двері, лінолеум, ковдри, карнизи, гардини, ванна, унітаз, раковина, люстри, витяжка, антресолі, особисті речі, та інше майно, яке нею було перераховано при дослідженні експертом наслідків пожежі, і відображене в експертному висновку. Вказувала, що шкода завдана її майну, сталася не з її вини, а у зв`язку з перепадами напруги та виходу з ладу силового трансформатора № 1.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.09.2017, позов задоволено.
Верховний Суд постановою від 20.11.2019 касаційну скаргу задовольнив частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 в частині стягнення судових витрат змінено та викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції: Стягнути з акціонерної компанії «Харківобленерго» в дохід держави 1 808,44 грн судового збору. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 в незміненій після касаційного перегляду частині та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27.09.2017 залишити без змін.  При цьому судом зазначено, що  цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Позивачем до суду першої інстанції були надані належні і допустимі докази на підтвердження вини АК «Харківобленерго» та причинного зв`язку між діями відповідача та пожежею, яка виникла в її квартирі. Також позивачем було підтверджено належними доказами й розмір завданих збитків.
У справі №   395/1360/15 позов подано про відшкодування 34 660 грн майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 17.04.2015 позивач, керуючи належним йому автомобілем марки «Volkswagen Сaddу»,  рухався по вул. Жовтневій у с. Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області та, наближаючись до перехрестя із вул. Франка, помітив, що зліва до нього наближається автомобіль марки «ГАЗ 53»,  який виїхав на перехрестя, створивши для нього перешкоду та аварійну ситуацію, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням позивача, в результаті чого цей автомобіль виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на паркан, отримавши механічні пошкодження. Водій автомобіль марки «ГАЗ 53» кермував транспортним засобом під час виконання своїх трудових обов`язків.
Заочним рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Агрофірма «Панчеве» на користь позивача 34 660 грн завданої майнової шкоди та 3 000 грн компенсації моральної шкоди, а в решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини водія ПП «Агрофірма «Панчеве» , позивачу завданої майнової шкоди, яку зобов`язаний компенсувати відповідач, як підприємство з яким цей працівник перебуває у трудових відносинах, в розмірі понесених позивачем витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, який стороною відповідача не спростовано, а також моральної шкоди, яку так само повинна відшкодувати юридична особа у розмірі, визначеному з урахуванням душевних та фізичних страждань.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Верховний Суд постановою від 30.01.2018 касаційну скаргу залишив без задоволення, а заочне рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26.07.2016 залишив без змін. Верховний суд дійшов висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У справі №   522/22726/15-ц позов подано про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що є власником квартири і 05.07.2015 сталося залиття її квартири, чим їй було завдано значних матеріальних збитків, що призвело до моральних страждань.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2016 у задоволенні позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2016 скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 38 954 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 600 грн витрат на проведення незалежної оцінки вартості ремонтно-відновлених робіт.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведено неправомірність дій щодо залиття її квартири саме відповідачем, і як наслідок завдану їй майнову та моральну шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними внаслідок залиття квартири.
Верховний Суд постановою від 30.10.2019 касаційну скаргу,  залишив без задоволення., а рішення Апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 залишив без змін. Верховний Суд зазначив, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України. При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Водночас у справі яка розглядається  № 910/6694/24 судами попередніх інстанцій зазначено, що позивач звертаючись з позовними вимогами, зокрема до ПАТ "Трест Київспецбуд", мав довести належними доказами факт завдання шкоди саме останнім. Встановити прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою ПАТ "Трест Київспецбуд" та збитками, тобто що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Також суди зазначили, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлено прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою ПАТ "Трест Київспецбуд" та збитками, що завдані позивачу, як орендарю приміщення, в результаті пожежі, що сталася 12.06.2021. ПАТ "Трест Київспецбуд", будучи власником майнового комплексу загальною площею 2154,70 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Радищева, 10, передало в користування приміщення, що входять до складу майнового комплексу, зокрема:
- ПОГ "Алекса" нежитлове неопалюване приміщення (літ. Д), загальною площею 315,8 кв.м, згідно з договором від 01.06.2020 №14 (період користування з 01.06.2020 до 31.12.2021);
- ФОП Горобію О.Г. складські приміщення, площею 96 кв.м, згідно з договором від 01.03.2021 №2 (період користування з 01.03.2021 до 31.07.2023).
У даній справі, ухвалою суду від 03.10.2024, позовні вимоги в частині ПОГ "Алекса" до ФОП Горобія О.Г. про стягнення збитків у розмірі 4 386 082,86 грн залишено без розгляду.
При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що договорами оренди (від 01.06.2020 №14, від 01.03.2021 №2) віднесено до обов`язків орендарів, в тому числі, дотримання санітарних, протипожежних та інших обов`язкових вимог при експлуатації орендованого майна. Забезпечувати додержання протипожежних вимог стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів і постанов, органів державного пожежного нагляду за свій рахунок. Утримання у справному стані засоби протипожежного захисту, пожежну техніку, обладнання та інвентар, не допускати їх використання не за призначенням. Несення повної матеріальної відповідальності та відшкодовувати збитки орендодавцю, у разі виникнення пожежі, залиття. Крім того, вказаними договорами визначено, що приміщення надаються для використання орендарями у підприємницькій діяльності, і орендодавець (ПАТ "Трест Київспецбуд") не втручається у господарську діяльність орендарів і не чинить перешкоди орендарям в користуванні орендованим майно, в тому числі надавати (без стягнення додаткової плати) можливість безперешкодного доступу до орендованого приміщення транспортних засобів, персоналу та відвідувачів орендарів.
Зазначено судами і те, що пожежа, яка сталася 12.06.2021 у приміщенні, що належить на праві власності ПАТ "Трест Київспецбуд", визнана страховою компанією як страховий випадок згідно з умовами договору обов`язкового страхування нерухомого майна, що є предметом іпотеки від 18.12.2020 №247/20-ОИП/Ц1, та у зв`язку з цим, ПАТ "Трест Київспецбуд" отримано грошове відшкодування у розмірі 726 584,00 грн. Станом на 21.06.2024, відсутні будь-які докази щодо встановлення винних осіб у пожежі від 12.06.2021 та притягнення їх до відповідальності.
Отже, висновки у зазначених скаржником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також доводи якими сторони аргументували свої вимоги та заперечення є різними. Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 в частині позовних вимог про стягнення 4 386 082,86 грн виходив з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доводів та доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Правові висновки Верховного Суду не мають загального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Також підставою для оскарження судових рішень по суті спору скаржник визначив пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та посилається на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки вважає, що суди не дослідили зібрані у справі докази.
Крім того, у поданій касаційній скарзі, підставою касаційного оскарження судового рішення у справі, що розглядається, скаржник також зазначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на наявність підстави, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 310 цього Кодексу, а саме - суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 ГПК України.
Зокрема, згідно з пунктом 1 частини третьою статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього кодексу.
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 
Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги по суті спору.
Щодо касаційного оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 в частині задоволених вимог, яке було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі №910/6694/24 необхідно зазначити таке.
Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень з підстав касаційного оскарження, Верховний Суд вважає за необхідне відзначити таке.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. 
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. 
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий висновок міститься в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, і на які посилається скаржник.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження заявлених витрат в суді першої інстанції позивачем до суду подані копії: 
- договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624, укладеного між ПАТ "Трест Київспецбуд" та Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського";
- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000568 від 19.04.2017, виданого адвокату Журавель Руслані Олегівні.
- договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №1306/24, укладеного між ПАТ "Трест Київспецбуд" та адвокатом Журавель Р.О.;
- звіту №1 від 17.12.2024 щодо виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624 на суму 67 562,83 грн;
- акта приймання-здачі виконаних робіт від 17.12.2024 за договором про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624, вартість послуг за яким визначена у сумі 67 562,83 грн;
- рахунку від 17.12.2024 №17122024, сформованого Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського" на суму 67 562,83 грн.
До суду першої інстанції відповідачем подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6694/24, у яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив, що витрати мають бути належно обґрунтовані, підтверджені документально та відповідати критерію розумної необхідності. Суд першої інстанції виходячи з критеріїв складності справи, ціни позову, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат в даній справі та необхідність покладення на позивача витрат на правову допомогу у розмірі 35 000, 00 грн.
Апеляційний суд, залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції, погодився, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи спірне додаткове рішення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача, з урахуванням заперечення позивача, 35 000,00 грн. Також апеляційний господарський суд зазначив про те, що інші доводи апеляційних скарг взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому суд апеляційної інстанції врахував висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №923/560/17, №329/766/18 та №178/1522/18 про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження заявлених витрат в суді апеляційної інстанції позивачем до суду подані копії:
- договору про надання юридичних послуг від 13.06.2024, укладеного між Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського" (виконавець) та ПАТ "Трест Київспецбуд" (замовник); 
- звіту №2 від 31.03.2025, щодо виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг згідно з яким виконавець надав замовнику юридичні послуги на загальну суму 26 800,00 грн;
- акта приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2025, відповідно до якого виконавець виконав, а замовник прийняв роботи щодо надання юридичних послуг за лютий-березень 2025 року на загальну суму  26 800,00 грн.
- рахунку від 31.03.2025 №31032025, сформованого Приватним підприємством "Адвокатська контора Дмитра Забавського" на суму 67 562,83 грн.
Обсяг надання правової допомоги у справі №910/6694/24 підтверджується звітом №2 від 31.03.2025, згідно з яким виконавець надав замовнику юридичні послуги на загальну суму 26 800,00 грн, а саме:
- 04.02.2025 - ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24 - 1 600,00 грн (1 год);
- 05.02.2025-06.02.2025 - підготовка, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24 - 11 200,00 грн (7 год);
- 26.02.2025 - ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 -   1 600,00 грн (1 год);
- 18.03.2025 - підготовка, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 - 8 000,00 грн (5 год);
- 19.03.2025 - участь у судовому засіданні у справі - 1 600,00 грн; час витрачений на дорогу - 600,00 грн;
- 27.03.2025 - участь у судовому засіданні у справі - 1 600,00 грн; час витрачений на дорогу - 600,00 грн.
До суду апеляційної інстанції відповідачем подано заперечення на заяву від 31.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6694/24, у яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалюючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції здійснивши аналіз доводів позивача, а також співмірності заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатським об`єднанням робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатським об`єднанням обсягом послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що зі звіту від 31.03.2025 №2 щодо виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 13.06.2024 №130624, виконавцем надано такий вид послуг як ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24, проте суд апеляційної інстанції вважає, що сама по собі послуга "підготовка, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/6694/24" охоплює вчинення наведеної вище дії, тому не вбачає підстав для здійснення окремої оплати цієї послуги (у цьому аспекті суд приймає до уваги правові висновки Верховного суду, наведені у додатковій постанові від 08.04.2021 у справі №922/2321/20). Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судова колегія дійшла висновку, що клопотання ПАТ "Трест Київспецбуд" про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24 задоволенню не підлягає, а також розглянувши відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/6694/24, висновувала про залишення його без розгляду, оскільки останній поданий з пропуском строку на його подачу. 
Також колегія суддів взяла до уваги, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтовано завищеною вартість наданих послуг та дійшов висновку про часткове задоволення заяви у розмірі 15 600,00 грн.
Звертаючись з касаційними скаргами на додаткове рішення та додаткову постанову у справі скаржник посилається на неврахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/55447/21 щодо необхідності обґрунтовувати поважність причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі
У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/55447/21  Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази їх понесення, протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023). Подані докази були датовані за період із 09.12.2021 до 03.08.2022, тобто до моменту ухвалення рішення суду першої інстанції. Відтак Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, мотивовану тим, що зміст цієї заяви не містив обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Здійснивши аналіз постанови Верховного Суду, висновок якої, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку, про те, що застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить вказаному скаржником висновку суду касаційної інстанції. Доводи скаржника про те, що суди не врахували висновків викладених у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, є безпідставними в аспекті статті 80 ГПК України, оскільки правовідносини у справі № 285/5547/21, на яку посилається скаржник, та у справі, що розглядається, не є релевантними, адже в контексті наявності доказів, дат їх складання, подання до суду, умови договорів про надання правничої допомоги у цій частині різні. Схожий підхід щодо застосування нерелевантності постанови Верховного суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 застосований у постановах Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/6138/24, від 01.05.2025 у справі № 910/9107/20 та від 29.04.2025 у справі № 910/1485/24.
Також скаржник мотивуючи оскарження додаткового рішення та додаткової постанови у справі зазначає про те, що витрати на оплату робіт та послуг адвоката мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування. При цьому скаржник зауважував, що організаційно- правова форма виконавця Приватного підприємства "Адвокатська контора "Дмитра Забавського" та вид його діяльності (юридичні послуги) не відповідає тим організаційно- правовим формам та виду діяльності (правнича допомога, адвокатські послуги), які встановлені законом для здійснення адвокатської діяльності
Верховний Суд,  виходить з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою; адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (частини перша, друга, п`ята, шоста статті 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (частини перша, друга, п`ята, шоста статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" містить вичерпний перелік осіб які можуть надавати правничу допомогу та не передбачає такої організаційно-правової форми, як адвокатська контора у формі приватного підприємства.
Водночас суди попередніх інстанцій ухвалюючи додаткові рішення у справі не дослідили ким надавалась правнича допомога у справі з огляду на наданий ПАТ "Трест Київспецбуд" договір про надання правової (правничої) допомоги від 13.06.2024 та довіреність від 13.06.2024 виданої на ім`я адвокатки Журавель Руслани Олегівни, з огляду на вимоги Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" щодо осіб які уповноважені законом надавати правничу допомогу (та як похідні від укладених договорів докази які надавались на підтвердження розміру судових витрат, які відповідач сплатив або має сплатити). Також обставини наявності договірних відносин з адвокатом розглядались у справі 910/23210/17.
Необхідно зазначити, що такі доводи наводились скаржником у запереченнях на додаткові рішення та апеляційній скарзі на додаткове рішення, проте судами залишені поза увагою.
Таким чином суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення та суд апеляційної інстанції дійшли передчасних висновків про наявність підстав для часткового стягнення витрат на правничу допомогу, що є підставою для скасування та направлення справи на новий розгляд.
У новому розгляді справи в частині перегляду додаткового рішення від 14.01.2025 та додаткової постанови від 23.04.2025 суду необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону.
Беручи до уваги визначені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, Суд дійшов висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025, постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині перегляду додаткового рішення) і додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо оскарження рішення Господарського суду від 12.12.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині розгляду справи по суті) про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити.
Разом з тим, касаційну скаргу ПОГ "Алекса" у частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду від 12.12.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині розгляду справи по суті)  зі справи № 910/6694/24 залишити без змін.
Відповідно до статей 308, 310 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Встановивши зазначені у цій постанові порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025, постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині перегляду додаткового рішення) і додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судових рішень в частині визнання недійсними рішень, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення Господарського суду від 12.12.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині розгляду справи по суті)  - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційне провадження за касаційною скаргою підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів" на рішення Господарського суду від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині розгляду справи по суті) зі справи №   910/6694/24, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів" у частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині розгляду справи по суті) зі справи №   910/6694/24 залишити без змін.
3. Касаційну скаргу підприємства об`єднання громадян "Алекса" Громадської організації "Комітет правозахисту інвалідів" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині перегляду додаткового рішення) та касаційну скаргу на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі № 910/6694/24 задовольнити частково.
4. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (в частині перегляду додаткового рішення) у справі № 910/6694/24 та направити справу в цій частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
5. Скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у справі № 910/6694/24 та направити справу в цій частині на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     І. Булгакова

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    Ю. Власов