УХВАЛА
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 144/1458/24
провадження № 61-5569ск25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради, третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора, 
про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом 
до Теплицької селищної ради, у якому просив:
- визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок, 
сарай та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати Дванадцяту київську державну нотаріальну контору відновити документи на право спадщини або видати нові, що підтверджують право 
на спадкове майно; 
- зобов`язати Теплицьку селищну раду провести реєстрацію спадкового майна на його ім`я та видати документи, що підтверджують право власності.
Теплицький районний суд Вінницької області рішенням від 08 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.
29 квітня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року у зазначеній справі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Верховний Суд ухвалою від 16 травня 2025 року вказану касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків.
22 травня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду клопотання про уточнення меж касаційного перегляду, правової природи позовних вимог і перерахунок судового збору.
30 травня та 02 червня 2025 року від ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема, касаційна скарга у новій редакції та докази на підтвердження ціни позову щодо вимог майнового характеру у справі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини 
і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права 
та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), 
та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу 
до категорії малозначних помилково.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне 
та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності 
й визначеності у цивільних правовідносинах.
Ціна позову визначається, зокрема у позовах про визнання права власності 
на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, 
що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості 
(пункти 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України).
Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання права власності 
на спадкове майно, а саме житлового будинку, сараю та земельної ділянки, 
що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Ціна позову у цій справі, згідно наданих документів, станом на 01 січня 
2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 
304 587,50 грн.
Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно 
до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.
Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права 
на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. 
У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб 
(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 08 січня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради, третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                І. В. Литвиненко
 
                                                                                                           А. І. Грушицький
 
                                                                                                           Є. В. Петров