Справа № 341/2368/24 
Провадження № 22-ц/4808/947/25 
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів  Девляшевського В.А., Максюти І.О.,
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , Більшівцівська селищна рада Івано-Франківської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Мергеля М.В.,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинковолодіння належало її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона є спадкоємицею за законом 1/2 частки усього майна її матері. 
Рішенням шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» передано у приватну власність ОСОБА_3 присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Ці земельні ділянки знаходяться по АДРЕСА_2 . 
У її користуванні перебуває значно менша площа землі, ніж передано вищевказаним рішенням, частину земельної ділянки позивачки захопила її сусідка ОСОБА_2 . 
       Відповідно до відповіді Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 22.06.2023 № 597 рішенням Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 28.05.2021 № 860 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 . 
Рішенням Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17.12.2021 № 1777, затверджено технічну документацію ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1742 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 .
Вважає, що вказаними рішеннями порушуються її права, просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 28.05.2021 № 860 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 ; визнати недійсним та скасувати рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17.12.2021 № 1777 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)», яким безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області судові витрати, повязані із залученням спеціаліста у сумі 4000, 00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25.04.2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Скаржник посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що рішенням 6 сесії першого скликання від 22.12.1993 року с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 присадибну у приватну земельну ділянку розміром 0,12 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0.60 га. Адже, як випливає з архівного витягу з вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_4 передано у приватну власність три земельні ділянки: присадибну земельну ділянку розміром – 0,10 га; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,60 га; для постійного користування – 0,17 га. 
У користуванні скаржниці перебувають дві земельні ділянки по АДРЕСА_2 : присадибна земельна ділянка розміром 0, 10 га, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,07 га загальною площею 0,17 га.
Суд залишив поза увагою, що у її користуванні перебуває значно менша площа землі ніж передано рішенням 6 сесії першого скликання від 22.12.1993 року с.Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок», оскільки частину її земельної ділянки захопила відповідачка ОСОБА_2 , тому у користуванні скаржниці перебуває земельна ділянка розміром 0,1452 га, що є значно менше за 0,17 га. 
Скаржниця посилається на те, що суд вищевказані обставини не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування судового рішення. Суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки оспорюваними рішеннями сільської ради права позивачки як спадкоємиці на земельні ділянки не порушено. Відсутність погодження позивачкою як суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не може бути підставою для відмови радою у погодженні відповідної технічної документації. Розглядаючи спір, суд також врахував ту обставину, що паркан між земельними ділянками сторін встановили ще їхні батьки, спадкоємцями яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Більшівцівської селищної ради О. Цимбаліста апеляційну скаргу не визнала, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, у відзиві на апеляційну скаргу просила розглядати справи у її відсутності, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачкою не надано доказів, які б вказували на те, що рішеннями № 860 та № 1777 порушується право ОСОБА_1 на присадибну земельну ділянку (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що матір позивачки - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
16.12.2005 року у Галицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 739 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в с. Нараївка, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область в 1/2 частці та її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в с. Нараївка, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, в 1/2 частці, про що свідчить довідка Галицької державної нотаріальної контори від 12.05.2023 № 462/02-14. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2025 року ОСОБА_1 є власником майна в порядку спадкування з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом з Державного реєстру речових прав.
ОСОБА_1 є головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Новоскоморохівського старостинського округу від 15.04.2024 №69.
Згідно копії витягу з рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га.
Згідно копії витягу з рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_6 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,18 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га.
Відповідно до акта про перенесення в натуру земельних ділянок, переданих у приватну власність ОСОБА_6 комісія в складі голови виконкому Януша М.М., землевпорядника ОСОБА_7 , інших членів земельної комісії, в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , провели перенесення в натуру три земельні ділянки, загальною площею 0,54 га: №1 – присадибна ділянка 0,18 га; №2 – рілля в урочищі «Долини» 0,16 га; № 3 – рілля в урочищі «Ставлена» - 0,20 га. В акті підписи проставлено, у тому числі, ОСОБА_3 .
Рішенням сільської ради народних депутатів від 22.12.1993 року с. Нараївка згідно до списку, який є додатком до цього рішення, ОСОБА_3 передано присадибну ділянку площею - 0,1 га; в полі – 0,6 га. ОСОБА_6 передано присадибну ділянку площею - 0,18 га; в полі – 0,45 га.
Згідно з даними погосподарської книги за 1995-2000 роки за ОСОБА_3 числились землі загальною площею 0,87 га, з яких: 0,1 га – для обслуговування житлового будинку; 0,77 га – під ріллею.
Згідно з даними погосподарської книги за 1995-2000 роки за ОСОБА_6 числились землі загальною площею 0,63 га, з яких: 0,18 га – для обслуговування житлового будинку; 0,45 га – під ріллею.
Відповідно до виписки з погосподарської книги №2 від 11.11.2024 № 146, згідно погосподарського обліку № 2 Івано-Франківської області Івано-Франківського району с. Нараївка, адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 . Будинковолодіння належало померлій забудовниці ОСОБА_3 . Житловий будинок побудований у 1961 році. Розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 0,1000 га. Виписка видана згідно із записом в погосподарській книзі № 2 с. Нараївка (2001-2005 роки)
ОСОБА_2 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.07.2009 року на підставі заповіту.
На замовлення ОСОБА_1 10.12.2024 виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На замовлення ОСОБА_2 виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровийномер ділянки 2621285601:01:001:0275.
Рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 28.05.2021 року №860 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 .
У вересні 2021 році ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (віддновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_3 .
       Відповідно до акта комісії щодо погодження відстані меж земельної ділянки від 13.09.2021 року комісією проведено огляд за фактом заяви ОСОБА_1 з проханням не надавати дозволу на погодження ОСОБА_8 проектну документацію на АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 . 
Як вбачається із даного акту комісією порушень з боку ОСОБА_8 не виявлено та зазначено, якщо ОСОБА_1 має докази, що земельна ділянка належить їй, то вона може це доказати тільки в судовому порядку. Обом сторонам рекомендовано дотримуватись правил добросусідства, встановлених у ст.ст. 103-104 Земельного кодексу України.
Рішенням Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 08.10.2021 № 1426 затверджено акт комісії від 13.09.2021 року щодо розгляду заяви ОСОБА_2 .
Рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17.12.2021 року № 1777 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 .
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,1742, кадастровий номер 2621285601:01:001:0275. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Дата, час державної реєстрації: 24.01.2022 року.
Відповідно до акта постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи Більшівцівської селищної ради від 04.04.2025 для проведення геодезичної зйомки з метою встановлення площ земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 укладено договір про надання послуг сертифікованого інженера-землевпорядника ПП «Ленд». Виїзне засідання комісії відбулось за місцем знаходження земельних ділянок у с. Нараївка, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область. За результатами проведених робіт ПП «Ленд» встановлено площу земельної ділянки ОСОБА_1 у розмірі 0,1452 га. Надано план меж земельної ділянки, каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, відомості вирахування площі земельної ділянки та схематичні зображення конфігурації земельної ділянки. Площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , становить 0,1742 га, що відповідає правовстановлюючому документу .

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право   у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити   у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу  (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,   в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства  і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
          Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
    У постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц зазначено, що частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя  статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність державної реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 ЗК України).
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України.
Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає     у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок,  що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За змістом частин першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
У статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані  позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,                      і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування  чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,   та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша   статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних   у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Більшівцівської селищної ради від 17 грудня 2021 року № 1777 не порушуються права позивачки на присадибну ділянку (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення сільської ради народних депутатів від 22.12.1993 року с. Нараївка згідно до списку, який є додатком до цього рішення, ОСОБА_3 передано присадибну ділянку площею - 0,1 га; в полі – 0,6 га. ОСОБА_6 передано присадибну ділянку площею - 0,18 га; в полі – 0,45 га.
Згідно з даними погосподарської книги за 1995-2000 роки за ОСОБА_3 числились землі загальною площею 0,87 га, з яких: 0,1 га – для обслуговування житлового будинку; 0,77 га – під ріллею.
Згідно з даними погосподарської книги за 1995-2000 роки за ОСОБА_6 числились землі загальною площею 0,63 га, з яких: 0,18 га – для обслуговування житлового будинку; 0,45 га – під ріллею.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно інформації Галицької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 739 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в с. Нараївка, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область в 1/2 частці та її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в с. Нараївка, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, в 1/2 частці, про що свідчить довідка Галицької державної нотаріальної контори від 12.05.2023 № 462/02-14. 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2025 року позивачка є власником майна в порядку спадкування з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом з Державного реєстру речових прав.
Враховуючи, що відповідно до рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,11 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га до позивачки перейшло право спадкування на частку вказаних земельних ділянок.
Згідно рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_6 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,18 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га.
Відповідачка ОСОБА_2 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.07.2009 року на підставі заповіту після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Земельні дялянки , які передавалися громадян у приватну власність згідно рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок» не були сформовані на місцевості. 
На підставі рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 28.05.2021 року №860 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою» відповідачкою ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (віддновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17.12.2021 року № 1777 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 та передано у власність відповідачці земельну ділянку площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування.
Колегія суддів вважає, що позивачкою не надано суду належних доказів того, що до земельної ділянки, яка передана відповідачці у приватну власність згідно рішення Більшівцівської селищної ради Івано-Франківської області від 17.12.2021 року № 1777 площею 0,1742 га (кадастровий номер 2621285601:01:001:0275) для будівництва та обслуговування увійшла земельна ділянка, яка була передана її матері для ведення особистого підсобного господарства площею, 0, 60 га. Не надано суду належних доказів того, що земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею, 0,60 га, яка була передана її матері у власність, знаходиться по АДРЕСА_2 .
Суд вірно зазначив, що графічними (геодезичними) обмірами меж присадибної земельної ділянки, що перебуває у фактичному користування ОСОБА_1 встановлено, що позивака користується присадибною ділянкою площею 0, 1452 га. 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивачки порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказували б, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Таких доказів позивачкою не надано, тому висновок суду про те, що матеріалами справи не підтверджено, що оскаржуваним рішенням порушується право позивачки як спадкоємиці на присадибної ділянки правильний.
Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що  дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника. Рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.
Судом встановлено, що відповідачкою на виконання рішення Більшівцівської селищної ради від 28 травня 2021 року № 860 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) на земельну ділянку.
Прийняте рішення Більшівцівської селищної ради від 28 травня 2021 року № 860 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою», згідно якого ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) на земельну ділянку орієнтовною площею 0, 1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 є ненормативним актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для позивачки, а тому заявлені вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню саме з цих підстав.
Як зазначалося вище, судом встановлено, що рішенням сільської ради народних депутатів від 22.12.1993 року с. Нараївка згідно до списку, який є додатком до цього рішення, ОСОБА_3 передано присадибну ділянку площею - 0,1 га; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею - 0,60 га.
Проте, у копії витягу з рішення шостої сесії першого скликання від 22.12.1993 с. Нараївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок», яка надана позивачкою, зазначено, що ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Суд першої інстанції в рішенні суду вказав, що ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га (0, 1га). Згідно наданої копії архівного витягу з рішення 6 сесії Нараївської сільської ради від 22 грудня 1993 року с. Наріївка «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок врахуванням вбачається, що ОСОБА_3 . В приватну власність безоплатно передано земельну ділянку для присадибного користування площею – 0, 10 га. З урахуванням досліджених доказів, які є в матеріалах справи, ОСОБА_3 у 1993 році згідно вказаного вище рішення 6 сесії Нараївської сільської ради передано у власність земельну ділянку для присадибного користування площею – 0, 10 га. Доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, разом з тим, ця обставина не є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційна скарга позивачки не містить доводів стосовно стягнення судових витрат по оплаті спеціаліста в сумі 4000, 00 грн, тому апеляційний суд не дає оцінку висновкам суду щодо стягнення таких витрат .
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення .
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.
Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки судом першої інстанції помилково не зазначено підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивачки в частині оскарження рішення Більшівцівської селищної ради від 28 травня 2021 року № 860 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою», колегія суддів вважає за не обхідне оскаржуване рішення суду змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Головуючий                                                         В.М. Луганська

Судді:                                                           В.А. Девляшевський

                        І.О. Максюта