ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1638/25 Справа № 932/483/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Лисенка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

       ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 01 січня 2025 року о 10.07 год. на вул.Запорізьке Шоссе,53А км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, і від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.
       В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження вказує, що з реєстру судових рішень йому стало відомо про наявність постанови Дніпровського апеляційного суду від 14.03.2025 про повернення апеляційної скарги, яку він не отримував. Зазначив, що первинна апеляційна скарга подавалася в межах строку на її апеляційне оскарження, тому просить поновити строки на оскарження постанови суду першої інстанції.
       В обґрунтування апеляційних вимог посилається на відсутність доказів його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, оскільки він не керував транспортним засобом. Відеозапис не містить доказів, що саме він керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Описання події працівниками поліції не підтверджується об`єктивними доказами. Посилається на порушення працівниками поліції Інструкції із -застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, оскільки з аналізу відеозапису всієї тривалості запису факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано та крім цього останній зазначив, що за кермом перебував його знайомий, який знаходився в одному транспортному засобі, який не має права на керування ним. Рапорт поліцейського не може бути належним доказом, як і відеозапис, оскільки не містять факту керування автомобілем. 
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       У судові засідання, призначені на 09 червня 2025 року та 16 червня 2025 року ОСОБА_1 та його захисник Лисенко С. Ю. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду апеляційної скарги. Захисник двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи.
09 червня 2025 року захисник Лисенко С. Ю. подав клопотання про відкладення розгляду справи, не додаючи, при цьому, документів на підтвердження неможливості участі у розгляді справи.
Клопотання від 16 червня 2025 року було подане захисником у зв`язку з необхідністю часу для пошуку іншого представника для участі у судовому засіданні, при цьому зазначив, що договір про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_1 розірвано не було.
Такі дії захисника Лисенка С. Ю. щодо відкладення розгляду справи апеляційний суд розцінює як зловживання процесуальними правами захисника на участь у судовому засіданні з метою затягування такого розгляду, а тому, враховуючи терміни розгляду даної категорії справи, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.

       Мотиви апеляційного суду.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Апеляційний суд зважає на те, що первинна апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження, яка була повернена постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.04.2025 особі, яка її подала через відсутність підтвердження повноважень захисника. 
За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання захисника та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
       Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, які зводяться до відсутності доказів керування транспортного засобу, апеляційний суд, доходить наступних висновків. 
       Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
       Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 210103 від 01.01.2025 та у відеозаписі з нагрудних камер поліцейського, рапорту.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Позиція захисника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зводиться до твердження про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, оскільки за кермом перебувала інша особа.
З такими твердженнями захисника Лисенка С. Ю. суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
При цьому, на відеозаписі з нагрудної камери співробітника поліції зафіксовано рух транспортного засобу Volkswagen, після зупинки якого та під час спілкування ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, при цьому в ході спілкування зазначив, що його у цей же день напередодні зупиняли співробітники поліції та склали протокол за відмову від проходження огляду, на вимогу співробітника поліції пройти огляд на стан як на місті зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» так і у медичному закладі відмовився. Також після складання протоколу повідомив, що більше керувати транспортним засобом не буде. Жодних скарг та заперечень під час складання протоколу від нього не надходило. 
       Отже, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу співробітника поліції зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери.
       Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про неналежність, як доказу, відеозапису, оскільки він узгоджується з іншими матеріалами справи і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.
       Таким чином, на переконання апеляційного суду, в сукупності вищевикладене підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, а доводи захисника Лисенка С. Ю. є неспроможними та непереконливими.
       Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які апелянт тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
       Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.                
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Лисенка Станіслава Юрійовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Лисенка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        О. П. Піскун