Ухвала
 
08 липня 2025 року
м. Київ 
 
справа № 381/2354/24
провадження № 61-8513ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради, Дідівщинського ліцею Томашівської сільської ради, третя особа: Томашівська сільська рада, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дорогинської гімназії Томашівської сільської ради, Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради, в якому просила стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 28 листопада 2023 року по 15 травня 2024 року у розмірі 73 495,24 грн.
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 28 листопада 2023 року по 15 травня 2024 року у розмірі 73 495,24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
04 липня 2025 року Відділ освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради через Електронний суд подав касаційну скаргу на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Таким чином, ціна позову у цій справі становить 73 495,24 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
У касаційній скарзі вказується, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки апеляційним судом невірно застосовано ст. 236 КЗпП України та, фактично, судом у справі, що розглядається, притягнуто до матеріальної відповідальності роботодавця за відсутності волевиявлення працівника про вихід на роботу після ухвалення рішення про поновлення на роботі на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Справа має виняткове значення для скаржника з огляду на те, що фінансування закладів освіти через відповідний виконавчий орган Томашівської сільської ради - Відділ освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради - здійснюється з місцевого бюджету Томашівської сільської територіальної громади, з урахування освітньої субвенції, яка виділяється з Державного бюджету України, в т.ч. на оплату праці вчителів. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачці є додатковим фінансовим навантаженням на бюджет громади, оскільки відноситься до незапланованих видатків. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує чому справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та в чому проявляється виняткове значення для відповідача цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України). 
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Томашівської сільської ради, Дідівщинського ліцею Томашівської сільської ради, третя особа: Томашівська сільська рада, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков