ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/18418/25
Провадження № 33/820/595/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Біленького Михайла Валерійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою останнього на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, що проживає по АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 25 червня 2025 року, близько 06 год. 22 хв., ОСОБА_1 , рухаючись по маршруту а/д Н03 Житомир-Чернівці 174 км 200 м, керував транспортним засобом ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку проводився із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатора «Drager 6810» (тест 1078) - результат 1,38 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Біленький М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Вказує, що місцевим судом порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки справу розглянуто без участі останнього.
Крім того, суд першої інстанції належним чином не повідомив ОСОБА_1 про дату й час розгляду справи, оскільки останній не давав письмової згоди на направлення судової повістки в електронній формі.
На відеозаписах, долучених до матеріалів справи, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 автомобілем, а тому вимога про проходження огляду на стан сп`яніння є незаконною.
Працівники поліції в порушення вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомили йому причину зупинки.
Також поліцейські порушили процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не повідомили виявлені у нього ознаки такого.
На відеозаписі із нагрудних камер працівників поліції не зафіксовані результати проведеного огляду, що є порушенням ст. 266 КУпАП.
При винесені постанови місцевий суд не в повній мірі врахував особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, а тому, на думку захисника, йому необхідно призначити стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.
Право керування транспортними засобами є необхідним ОСОБА_1 для роботи у військовій частині, а позбавлення такого права унеможливить виконання ним обов`язків та бойових завдань.
Разом з тим, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» його слід звільнити від сплати судового збору.

Разом з тим, захисник ОСОБА_1 , адвокат Біленький М.В. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, оскаржена постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області постановлена 14 липня 2025 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 . Про її наявність він дізнався 29 липня 2025 року та того ж дня уклав договір із захисником – адвокатом Біленьким М.В.
Жодних інших відомостей про отримання правопорушником копії постанови матеріали справи не містять.
Із матеріалами справи, у тому числі із постановою, його захисник ознайомився 04 серпня 2025 року, що підтверджується його розпискою на форзаці. Отже, саме цього дня він дізнався про мотиви прийнятого рішення. 
З апеляційною скаргою адвокат Біленький М.В. звернувся 06 серпня 2025 року, що підтверджується відміткою системи «Електронний суд» на апеляційній скарзі (а.с. 16-29).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови адвокат Біленький М.В. пропустив з поважних причин, А тому, клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги – поновленню. 

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Біленького М.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши її доводи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними із:
-        протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 372126 від 25 червня 2025 року, з яких вбачається, що 25 червня 2025 року, близько 06 год. 22 хв., ОСОБА_1 , рухаючись по маршруту а/д Н03 Житомир-Чернівці 174 км 200 м, керував транспортним засобом ВАЗ 2121, д.н.з.  НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку проводився із застосуванням спеціального технічного приладу - газоаналізатора «Drager 6810» (тест 1078) - результат 1,38 проміле. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);
-        роздруківки з приладу Drager Alcotest 6810 ARAM-3561 від 25 червня 2025 року, якими підтверджується, що концентрація парів спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 на момент проходження огляду становила 1,38 ‰ (а.с. 1а);
-        акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджується, що огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей) за допомогою приладу Drager Alcotest 6810. Результат тесту становив 1,38 ‰ (а.с. 2);
-        направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 червня 2025 року, якими підтверджується, що ОСОБА_1 направлявся до КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, у зв`язку із виявленими в результаті огляду, проведеного поліцейськими, ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота (а.с. 3);
-        даними рапорту, зареєстрованого в ЄО 25 червня 2025 року за № 3273, яким підтверджується, що на блокпосту в с. Стуфчинці Хмельницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, з номерним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Результат тесту, проведеного за допомогою приладу Drager, становив 1,38 ‰ (а.с. 7);
-        відеозаписів з камери відеоспостереження та нагрудної камери працівника поліції, якими підтверджується, що автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1  був зупинений працівниками правоохоронних органів на блокпосту. У зв`язку із виявленими у водія ознаками алкогольного сп`яніння поліцейський запропонував йому пройти огляд на визначення такого стану, на що він погодився. Працівник поліції надав ОСОБА_1  запакований мундштук для перевірки цілісності герметичного упакування, здійснив контрольний забір та роз`яснив йому порядок застосування спеціального технічного засобу. Після продуття водієм приладу Drager Alcotest 6810 ARAM-3561, результат тесту становив 1,38 ‰. Щодо такого результату він не заперечував, від проходження огляду в найближчому медичному закладі відмовився. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснив права, передбачені ст. 68 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Після складання адміністративних матеріалів поліцейський ознайомив  ОСОБА_1  із ними та повідомив, що подальший рух транспортним засобом йому заборонено (а.с. 9).
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Враховуючи сукупність наведених доказів, суд першої інстанції, розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обґрунтовано визнав останнього винуватим у його вчиненні.
За таких обставин, твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу суду не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд належним чином не повідомив ОСОБА_1 про дату час розгляду справи та розглянув таку за його відсутності, чим порушив право ОСОБА_1 на захист, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляу справи.
Частиною 3 ст. 268 КУпАП передбачений виключний перелік статтей при розгляді справ, за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 30 червня 2025 року. 
Судове засідання у даній справі було призначене на 9 год. 00 хв. 14 липня 2025 року. 
Про розгляд справи у вказаний день працівники поліції повідомили ОСОБА_1 на місці події, що підтверджується даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського (01 хв. 24 сек. – 01 хв. 37 сек. відеозапису під назвою «00000_000000202506025072834_0002А»).
Крім того, ОСОБА_1 було надіслане смс-повідомлення у додаток «Viber», на номер телефону НОМЕР_2 , який він вказав у протоколі. Таке повідомлення йому було доставлено 01 липня 2025 року, що підтверджується даними довідки про доставку смс-повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 13). 
Отже, останній знав про наявність щодо нього судового провадження у даній справі, про час та місце його розгляду. Однак, до суду не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.
З урахуванням факту своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строків накладення адміністративного стягнення, та на виконання вимог ст. 277 КУпАП, суд обґрунтовано здійснив судовий розгляд справи у відсутність правопорушника. 
Апеляційний суд звертає увагу й на те, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12, адміністративне провадження № К/9901/6938/19, Верховний Суд дійшов висновку, що «сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки».
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.
Однак, доказів, які б спростовували висновки місцевого суду щодо доведеності його вини у інкримінованому правопорушенні він не надав. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на захист. 

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції не було зафіксовано факту керування ОСОБА_1 автомобілем є безпідставними та спростовуються даними відеозаписів, долучених до матеріалів справи.
Так, із відеозапису із камери відеоспостереження, розташованої на а/д Н03 Житомир-Чернівці 174 км 200 м, вбачається, що автомобіль ВАЗ 2121 був зупинений військовим на блокпосту (відеозапис під назвою «KLEB4343»).
Відповідно до відеозаписів із нагрудної камери, коли поліцейський підійшов до вказаного авто, за його кермом перебував ОСОБА_1 . Інших осіб у транспортному засобі не було.
Разом з тим, варто зазначити, що ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння та ознайомлення із адміністративними матеріалами не заперечував щодо керування автомобілем.
Отже, працівники поліції  правильно встановили, що водієм автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з.  НОМЕР_1 , був саме ОСОБА_1 .
А тому, останній зобов`язаний був на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.

Що ж стосується того, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 причину зупинки, то вказане жодним чином не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Твердження адвоката про те, що поліцейський не повідомив водію ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Так, ч.ч. 1-2 ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів, зокрема на стан алкогольного сп`яніння, та оформлення результатів такого огляду.
Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Разом з тим, ні вимогами КУпАП, ні вимогами Інструкції не передбачено обов`язкового повідомлення водію переліку виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння. 
Водночас жодних заперечень, щодо виявлення у нього таких ознак ОСОБА_1 не висловлював.
Таким чином, у працівника поліції були достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому обґрунтовано запропонував водію пройти огляд на його визначення. 

Що ж стосується відсутності фіксації на відеозаписі результатів проведеного огляду, що на думку захисника є порушенням процедури проведення огляду, то апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Тобто, вимогами КУпАП передбачена обов`язкова фіксація процедури огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Натомість, жодних вимог щодо обов`язкової демонстрації на камеру результатів проведеного огляду, ст. 266 КУпАП не містить.
Разом з тим, незалежно від вищевказаного, варто зазначити, що результати тесту були продемонстровані як на камеру, так і особисто ОСОБА_1 , а також озвучені йому, що підтверджується даними відеозапису, наявного у матеріалах справи (03 хв. 38 сек. – 03 хв. 46 сек. відеозапису під назвою «00000_00000020250625064332_0001А»). 

З урахуванням наведеного, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд. 

Доводи захисника про можливість призначення стягнення ОСОБА_1 , без позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, не відповідають вимогам закону.
Так, порушення приписів ч. 1 ст. 130 КУпАП тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, даною санкцією статті позбавлення права керування транспортним засобом визначено як є безальтернативне стягнення.

Посилання на те, що право керувати транспортними засобами є необхідним ОСОБА_1 для роботи у військовій частині, а позбавлення такого права унеможливить виконання ним обов`язків та бойових завдань, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи із наступного.
Так, із копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_2 № 3 від 25 лютого 2023 року вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_1 , дійсно, займає посаду начальника інженерної служби сил підтримки військової частини НОМЕР_3 (а.с. 31).
Однак, відповідно до вимог закону вказана посада не є перешкодою для визначення йому стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у тому числі і позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд не в повній мірі врахував особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини відповідно до вимог КУпАП не є підставою для пом`якшення накладеного на нього стягнення, зокрема й без позбавлення права керування транспортними засобами.

Що ж стосується судового збору, стягнутого із ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з наступного.
Так, ст. 401 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.  Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються  учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17(провадження №14-730цс19) зроблено правовий висновок проте, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12,22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.
Відповідно до даних копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 21 березня 2024 року, доданої до апеляційної скарги, ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Натомість, із матеріалів справи вбачається, що предмет розгляду даного провадження не стосується захисту прав ОСОБА_1 , пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій.
А тому, місцевий суд обґрунтовано стягнув із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить сторона захисту, відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд – 

п о с т а н о в и в:
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката Біленького Михайла Валерійовича, – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду        Федорова Н.О.