УХВАЛА
 
24 липня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 726/3115/24
 
провадження № 61-8646ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» на ухвалу Чернівецького апеляційного суду 
від 13 червня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
11 жовтня 2024 року Садгірським районним судом міста Чернівці видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» (далі - ТОВ «Укрвторресурси-Буковина») заборгованості за несплачені послуги на суму 3 846, 69 грн та судового збору у сумі 242, 24 грн.
 
Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено.
Поновлено строк подання заяви про скасування судового наказу.
Скасовано судовий наказ № 726/3115/24, виданий Садгірським районним судом міста Чернівці 11 жовтня 2024 року за заявою ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» про стягнення заборгованості за несплачені послуги з ОСОБА_1 .
Допущено поворот виконання судового наказу Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 жовтня 2024 року у справі № 726/3115/24.
Стягнуто з ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 918,82 грн, стягнуті за судовим наказом Садгірського районного суду міста Чернівці від 11 жовтня 2024 року.
Стягнуто з ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 151,40 грн та витрати 
на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Роз`яснено стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 червня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, зазначені ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» у заяві про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 квітня 2025 року залишено без руху.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 червня 2025 року відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
ТОВ «Укрвторресурси-Буковина», в інтересах якого діє Паризський К. М., на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 квітня 2025 року в цивільній справі за заявою ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» до ОСОБА_1 , про видачу судового наказу.
Предметом апеляційного оскарження була ухвала Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 квітня 2025 року у частині стягнення з ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» грошових коштів у сумі 4 919,82 грн, судового збору та витрат на правову допомогу (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).
 
У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 червня 2025 року. 
У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження апеляційного розгляду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається                            ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав                             і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства                          є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
Частиною шостою статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані                    у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених                                 статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у апеляційній скарзі, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 квітня 2025 року підписана кваліфікованим електронним підписом суддею Байцар Л. В. 15 квітня 2025 року о 16 годині 41 хвилині.
 
Згідно з карткою руху документа оскаржувана ухвала внесена до автоматизованої системи діловодства судів та доставлена до електронного суду о 19 годині 
55 хвилини 15 квітня 2025 року.
 
З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвала суду 
від 15 квітня 2025 року була надіслана для оприлюднення 15 квітня 2025 року, 
а 16 квітня 2025 року забезпечено надання загального доступу до неї.
Заяву ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» про видачу судового наказу у цій справі подано представником Празським К. М. через підсистему «Електронний суд», 
що підтверджує наявність у нього зареєстрованого електронного кабінету.
 
У ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» є зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» (дата реєстрації електронного кабінету 03 листопада 2023 року).
 
Доказів недоставляння ухвали Садгірського районного суду міста Чернівці                   від 15 квітня 2025 року до «Електронного кабінету» ТОВ «Укрвторресурси-Буковина», суду не надано.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд вказав, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15 квітня 2025 року розпочався з 16 квітня 2025 року (наступний день після дати доставки ухвали до електронного суду), а останній день припав на 30 квітня 2025 року.
 
Верховний Суд вважає ухвалу суду апеляційної інстанції такою, що ґрунтується на вимогах закону.
 
Оскільки апеляційну скаргу було подано через підсистему «Електронний суд» 
29 травня 2025 року, тобто зі значним пропуском строку (29 днів), який майже в два рази перевищує сам строк на апеляційне оскарження ухвали суду, встановлений частиною першою статті 354 ЦПК України, у суду були відсутні підстави для задоволення заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.
При цьому, як правильно зазначив апеляційний суд, саме по собі неотримання 
ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» паперової копії ухвали суду від 15 квітня 2025 року, за встановлених судом обставин наявності у товариства та його представника електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, не може слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки вони не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення заявника та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
 
Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги наведених норм закону, перевіривши доводи заявника, на які він посилався як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, та встановивши, що ці підстави є неповажними, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження                                 не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
 
Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не                                           є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому                                   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
 
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року). 
 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року 
у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Ураховуючи те, що заявником не було надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду та визнає доводи касаційної скарги необґрунтованими.
 
Щодо посилань заявника на те, що апеляційним судом неправомірно, несправедливо та із надмірним формалізмом застосовано приписи, передбачені статтею 354 ЦПК України, оскільки ухвала про скасування судового наказу не належить до переліку ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, вони є безпідставними, оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржувалася лише в частині стягнення з ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» грошових коштів у сумі 4 919,82 грн, судового збору та витрат на правову допомогу, вимог щодо скасування судового наказу заявлено не було (що передбаченопунктом 13 частини першої статті 353 ЦПК України).
 
Доводи щодо підписання оскаржуваної ухвали суддею у відпустці Верховний Суд відхиляє за недоведеністю.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки процесуального законодавства.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали  (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                          у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на мотивований зміст оскаржуваного судового рішення та доводів касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 червня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець
 
І. Ю. Гулейков
 
Д. Д. Луспеник