ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1138/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/486/25 Категорія: на ухвалу    	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року	м. Черкаси	

       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;
відповідач – ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 24.04.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

03.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 24.04.2025 року позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – повернуто позивачу без розгляду.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Не погоджуючись з ухвалою суду ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу № 699/486/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є такою, що винесена без фактичного з`ясування обставин справи.
Вказує, що по даній справі позивачем подано одну позовну заяву, в якій об`єднано позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за двома кредитними договорами, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, а саме: два правочини укладені з одним відповідачем; право вимоги заборгованості до відповідача за всіма кредитними договорами перейшло до одного позивача; всі позовні вимоги подані одним позивачем до одного й того самого відповідача; всі позовні вимоги мають однорідний характер (стягнення кредитної заборгованості) та регулюються одними і тими ж нормами чинного законодавства України.
Зазначає, що об`єднання в одному позові декількох однорідних позовних вимог сприяє економіці процесуальних засобів і є перешкодою для прийняття судом протилежних рішень. Якщо суд доходить висновку, що розгляд в одному провадженні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за двома договорами ускладнює вирішення справи, що розширює предмет доказування та може призвести до порушення вимог ЦПК України, суд може з власної ініціативи виділити в окреме провадження позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 188 ЦПК України. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повертаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач в одній позовній заяві без будь-якого обґрунтування об`єднав вимоги, які виникли з підстав укладення відповідачем двох кредитних договорів із різними кредитодавцями у різний час і кожний на своїх умовах. Суд дійшов до висновку, що зазначені позовні вимоги у позовній заяві не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами, та позовні вимоги між собою не є основними та похідними. Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для застосування положень ст. 188 ЦПК України відсутні.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність розгляду справи за позовними вимогами, які ґрунтуються на двох різних договорах кредиту, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції не відповідають змісту ст. 2 ЦПК України, принципу пропорційності та процесуальному порядку відкриття провадження у справі.
Так, згідно ч.ч. 1. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, який є елементом комплексного принципу верховенства права, а саме: суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо, ст. 11 ЦПК України.
У п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України визначено, що заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу.
За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).
У статті 188 ЦПК України передбачені наступні правила щодо об`єднання і роз`єднання позовів: в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.  Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги)(ч.1. ст. 188 ЦПК України);
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача (ч.2 ст. 188 ЦПК України);
Згідно ч. 6. ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Відповідно до ч. 7 ст. 188 ЦПК України про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому містяться позовні вимоги про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами : № 7739412 та № 78323316. 
Згідно зазначених додатків у позовній заяви, вбачається, що позивач на підтвердження обох вимог надав суду копії вказаних кредитних договорів, та копію договору факторингу № 27022024 від 27 лютого 2024 року, копію акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингом № 27022024 від 27 лютого 2024 року, копію витягу з Договором факторингом № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, копію акту прийому-передачі Реєстру боржників № 20 за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року.
Також, ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» до позовної заяви було додані розрахунки заборгованості по обох кредитних договорах, якими позивач обґрунтовує наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами, що виникла на підставі договірних правовідносин.
Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
 Суд першої інстанції у своїх висновках не врахував, що відповідно до змісту вказаних норм цивільного процесуального права, якими врегульований порядок відкриття провадження, та наявних у суду дискреційних повноважень для роз`єднання позовних вимог згідно ч. 6 ст. 188 ЦПК України, - повернення позову з визначених у п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України підстав порушення правил для їх об`єднання – не відповідає завданню цивільного судочинства та принципу пропорційності. Суд всупереч вказаних норм цивільного процесуального права не з`ясував можливість роз`єднання позовних вимог для їх окремого розгляду та наявності перешкод для відкриття провадження по кожному з позовів окремо.
З огляду на вищезазначене, у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства не має обов`язку повернути позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власної ініціативи, надавши доступ до суду та  відкривши провадження у справі, самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 188 ЦПК України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 904/4376/20, від 02 грудня 2020 року у справі № 908/20/20, від 23 березня 2021 року у справі 910/15196/20.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів переконливих аргументів на користь окремого розгляду заявлених позовних вимог, які заявлені до одного і того ж відповідача, з аналогічних підстав та доказів, серед яких є кредитні договори, договори факторингу, розрахунки заборгованості, що відповідає положенням ч. 2 ст. 188 ЦПК України про доцільність об`єднання таких вимог у одне провадження, що у свою чергу забезпечує процесуальну економію ресурсів суду та сторін справи у часі та судових витрат, а тому відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України їх спільний розгляд забезпечує вирішення основного завдання цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК України.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що розгляд позовних вимог у одному провадженні надасть можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для встановлення обставин справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду, сприяє правовій визначеності та єдності судової практики у аналогічних спорах.
Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви порушує процесуальний порядок відкриття провадження у справі.
У розумінні положень ч. 1 ст. 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна. Окрім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в ч.ч. 4, 5 вказаної статті щодо різного порядку судочинства та різної виключної територіальної підсудності, які у даному випадку відсутні.
Повертаючи без розгляду позовну заяву позивачу, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми уваги не звернув, не перевірив аргументи позивача з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Що стосується вимог апеляційної скарги в частині вирішення питання судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «ЄАПБ», то останні не підлягають до задоволення апеляційним судом, виходячи з наступного.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст.ст. 141-142 ЦПК України.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на  сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, а в разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи для продовження розгляду або на новий судовий розгляд не покладено.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі (у тому числі судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та витрат на професійну правничу допомогу), здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за  результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 201/1381/18.
       Керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.
Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 24.04.2025 року скасувати.
Матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді