ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 669/68/25
Провадження № 22-ц/820/1284/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 669/68/25 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Орендарчук Валентиною Олександрівною на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року в складі судді Вишневського В.О. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 4164799 від 04 липня 2021 року у розмірі 39 881 грн. 75 коп., судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог товариство вказувало, що 04 липня 2021 року між ТзОВ «Міолан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4164799. За умовами договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн., строк кредиту 30 днів, з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2021 року, комісія за надання кредиту складає 500 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 1875 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом .
Посилалося, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальниці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору.
В подальшому 29 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4164799 від 04 липня 2021 року.
У свою чергу, 10 січня 2023 року ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4164799 від 04 липня 2021 року.
В зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання кредиту, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованость становить 39 881 грн. 75 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34 881 грн. 75 коп. та заборгованість за комісією - 500 грн. яку і позивач просив стягнути з відповідачки на його користь, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4164799 від 04 липня 2021 року в сумі 20 306 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 500 грн., заборгованості за відсотками 15 306 грн. 75 коп. та заборгованості за комісією 500 грн.
ОСОБА_1 не погодившись з такими рішенням суду першої інстанції, через свого представника – адвоката Орендарчук В.О. подала апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі. 
Так представник апелянтки вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було залишено поза увагою, той факт, що розрахунок проведений ТзОВ «Мілоан», не відповідає умовам кредитного договору, оскільки за умовами кредитного договору встановлено строки кредитування, а саме за договором №44164799 від 04 липня 2021 року складає 30 днів, а відсотки нараховані за період з 04 липня 2021 року по 17 жовтня 2021 року (більше 90днів). Таким чином вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилось після спливу визначеного договором строку позики, а саме 03 серпня 2021 року.
Також зазначає, що позивачем не надано доказів, про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, та не міститься доказів того, що ОСОБА_1 ініціювала продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, в матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , як позичальник не ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту, однак суд першої інстанції проігнорував відсутність таких доказів.
Разом з тим, та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Крім того, нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України.
Відтак представник апелянтки вважає, посилання суду першої інстанції на умови договору щодо автопролонгації строку кредиту без згоди ОСОБА_1 , у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним.
Звертає увагу суду, що визначений Договором про споживчий кредит № 4164799, 30-денний строк кредитування сплинув 03 серпня 2021 року, відтак заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за процентами становить 863 грн., яка визнається відповідачем.
Крім того, посилається, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував те, що відсутні підстави для стягнення комісії за даним договором в сумі 500 грн., оскільки комісія ОСОБА_1 була сплачена 07 серпня 2021 року, а комісія за пролонгацію 07 серпня 2021 року в розмірі 500 грн., яка зазначена в розрахунку, нарахована позивачем поза межами кредитування та не передбачена умовами договору №4164799 та повторно не погоджена з ОСОБА_1 .
Також представник ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання апелянтки про зменшення витрат на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. яка була заявлена позивачем, оскільки дана справа не є складною, є типовою, а розмір понесених витрат в сумі 13 000 грн. є очевидно завищеним        та не        співмірним        зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому вважає, що загальний розмір витрат на правову допомогу повинен бути зменшений до 3 000 грн.
Тому з врахування вищезазначеного ОСОБА_1 та її представник адвокат Орендарчук В.О. просять скасувати рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити апеляційні вимоги.
ТзОВ «Коллект Центр» подало відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та таким, що не підлягає скасуванню.
Так товариство вказує, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.
Посилається, що сторонами було погоджено, строк користування кредитом, який продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, і таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що апелянтка продовжувала строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору.
Звертає увагу суду, що умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди Позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, Позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку.
Таким чином відповідно до умов договору, а саме п. 2.4.1, 2.4.2 вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. 
Зауважує, що апелянтка здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, апелянтка тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником, отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Разом з тим товариство вважає доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування комісії за надання кредиту такими, що суперечить нормам закону хибними, оскільки комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний апелянткою, що свідчить про її обізнаність щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором.
У зв`язку з тим, що спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і апелянтка) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від апелянтки (в т.ч. і в судовому порядку).
Відтак, враховуючи все вищезазначене в сукупності, товариство вважає, що є всі належні правові підстави вважати, що включення до тексту Кредитного договору умови про необхідність сплати апелянткою комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склалися між позивачем та апелянткою.
Крім того вважає твердження апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правову допомогу повинен бути зменшений до 3 000 грн. безпідставними, оскільки ні апелянтка, ні ї представник не наводять обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення апелянтки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише їх особистою думкою отже, такі твердження є припущеннями.
Таким чином ТзОВ «Коллект Центр» просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в стягненні заборгованості за комісією та стягнення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 04 липня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4164799, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати кредит у сумі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1, 1.2 Договору).
Пунктами 1.3, 1.4, Договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 04 липня 2021 року, термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за його користування 03 серпня 2021 рік.
Пунктами 1.5.1-1.7 зазначається, що комісія за надання кредиту складає 500 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 1 875 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована.
Відповідно п. 2.2.1. позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1.-1.5.2 договору в термін (дату) вказаний в п. 1.4. у випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3. Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3. Договору.
Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованості зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановлено п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюєте до письмової) згоди позичальника.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій).
Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту)
Пункт 6.3 Договору передбачає, що приймаючи пропозицію ТзОВ «Мілоан» про укладення цього кредитного договору, позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.
Таким чином ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 5 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів 04 липня 2021 року на її кредитну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 13 листопада 2024 року, номер в системі FONDY: 421283107, дата проведення платежу 04 липня 2021 року.
29 листопада 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4164799 від 04 липня 2021 року.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 20 306 грн. 75 коп., з яких: 4 500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 306 грн. 75 коп. заборгованість за відсотками та 500 грн. заборгованість за комісією.
Окрім того, 10 січня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) ТзОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Коллект Центр» приймає належні ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 39 881 грн. 75 коп, з яких: 4 500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 34 881 грн. 75 коп. заборгованість за відсотками та 500 грн. заборгованість за комісією.
Також, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4164799 від 04 липня 2021 року, наданим ТОВ «Коллект Центр», станом на 02 січня 2025 року сума заборгованість за вищезазначеним договором складає 39 881 75 грн., з яких: 4 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 34 881 грн. 75 коп. заборгованість за відсотками та 500 грн. заборгованість за комісією.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин.
За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, а тому нарахована відповідно до умов договору ТзОВ «Мілоан» заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача. 
Однак з таким висновком, колегія суддів частково не погоджується, з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з позовом, товариство посилалося на те, що між кредитором і боржником був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак належним чином взятті на себе зобов`язання за цим договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин, ТзОВ «Коллект Центр» надало суду: договір про споживчий кредит № 4164799 від 04 липня 2021 року, графік платежів за договором про споживчий крдит, паспорт споживчого кредиту, анкету – заяву на кредит, Правила надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан», довідку про ідентифікацію, довідку Fondy про перерахування коштів, розрахунки заборгованості за кредитним договором.
Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 1.3, 1.4, Договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 04 липня 2021 року, з обов`язком повернення кредитних коштів, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ними до 03 серпня 2021 року включно.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Оскільки на дату закінчення строку кредиту була наявна заборгованість по кредиту, то відповідно до п. 2.3.1.2 строк кредиту було продовжено (пролонговано), а тому стягненню підлягає заборгованість по кредиту за період з 04.07.2021 по 17.10.2021, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 500 грн. і заборгованості за відсотками 15 306 грн. 75 коп., а тому загальний розмір заборгованості по договору про надання кредиту № 4164799 від 04 липня 2021 року, що підлягає стягненню з відповідача, становить 19 806 грн. 75 коп.
В той же час щодо нарахування заборгованості за комісією колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту нараховується одноразово. Згідно таблиці розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2021 року № 4164799, вбачається, що ОСОБА_1 07 серпня 2021 року сплатила 500 грн. комісії, яка є комісією за надання кредиту, а повторне стягнення комісії за пролонгацію договору умовами самого кредитного договору не передбачено, в зв`язку з чим в задоволенні стягнення комісії слід відмовити. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо правомірності нарахування ТзОВ «Мілоан» заборгованості за наданим кредитом, а саме, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованим, оскільки таке нарахування здійснено відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредитування з урахуванням фактично здійсненого позичальником часткового погашення заборгованості.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення, в частині стягнення заборгованість за нарахованою комісією в сумі 500 грн., а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4164799 від 04 липня 2021 року в сумі 19 806 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 500 грн., заборгованості за відсотками 15 306 грн. 75 коп., слід залишити без змін.
У зв`язку з вищенаведеним підлягає зміні і розподіл судових витрат.
Звертаючись до суду з позовом позивач просив суд стягнути з відповідачки 39 881 грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду справи позовні вимоги задоволено 49,6 %.
Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 1 201 грн. 51. коп. (2422,40х49,6:100).
Однак що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи правову допомогу ТзОВ «Коллект Центр» надавала фізична особа підприємець ОСОБА_2 .
Відповідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 757/13974/21-ц до судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога має надаватись саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст. 137, ч.7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України (п.63 постанови Великої Палати ВС від 13.07.2022 у справі №496/3134/19).
В матеріалах справи на підтвердження надання ФОП ОСОБА_2 юридичної допомоги товариству наявна заявка на надання юридичної допомоги № 13 від 02 грудня 2024 року, договір про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року № 02-09/2024-7, укладений з ФОП ОСОБА_2 , витяг з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 27 грудня 2024 року, тарифи на послуги ФОП ОСОБА_2 та платіжна інструкція від 13 січня 2025 року № 0488020002, однак належні докази, які підтверджують її статус як адвоката відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і що дана особа саме як адвокат надавала професійну правничу допомогу позивачу відсутні.
На підставі викладено, колегія суддів вважає, що з врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України та правових висновків Верховного Суду відсутні підстави для відшкодування відповідачем позивачу витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Орендарчук Валентиною Олександрівною задовольнити частково.
Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року скасувати в частині стягнення комісії і судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.
Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце перебування: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 4164799 від 04 липня 2021 року в сумі 19 806 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 500 грн. та заборгованості за відсотками 15 306 грн. 75 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце перебування: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, м. Київ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 201 грн. 51. коп.
В решті рішення рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року

Судді А.М. Костенко 

Р.С. Гринчук 

Т.В. Спірідонова